У Х В А Л А

Справа №338/1631/14-ц

13 грудня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківський Л.М.,

з участю: секретаря Говдяк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани справу за товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, щодо боржника ОСОБА_1 у справі № 338/1631/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства "ІмексБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Фінансова компанія» Еліт Фінанс» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, щодо боржника ОСОБА_1 у справі № 338/1631/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства "ІмексБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Богородчапнського районного суду від 27 листопада 2014 року стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором №999-00030181/1 від 30 листопада 2012 року в розмірі 6927,60 гривень та 243,60 грн. судового збору.

31 серпня 2020 року на підставі договору №126 про відступлення права вимоги замінено стягувача ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія» Фінрайт».

06 грудня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» та ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №001/06/12, згідно з яким право вимоги до позичальника за зобов`язанням, передбаченим кредитним договором №999-00030181/1 від 30 листопада 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Новий кредитор).

На теперішній час, згідно Інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №65960857 з примусового виконання виконання виконавчого листа щодо боржника було завершено в Богородчанському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Оскільки ТзОВ Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на даний час не є стороною у виконавчому провадженні, то не володіє інформацією про відкриття виконавчого провадження на підставі винесеного рішення суду.

Відповідно до офіційної інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на день подання заяви оригінал виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 на примусовому виконанні не перебуває. Це є свідченням того, що його було втрачено та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено з поважних причин.

З цих підстав просить заявлені вимоги задовольнити.

Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив провести розгляд справи без його участі.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося.

Дослідивши заяву та долучені документи, суд доходить висновку про її часткове задоволення із таких підстав.

Рішенням Богородчанського районного суду від 27 листопада 2014 року стягнути з ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства "ІмексБанк" 6927,60 грн. заборгованості за договором № 999-00030181/2 про надання кредиту від 30 листопада 2012 року та 243,60 грн. судового збору.

05 липня 2021 року на підставі виданого на виконання рішення суду виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 65960857. Згідно з інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №65960857 з примусового виконання виконання виконавчого листа щодо боржника було завершено в Богородчанському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження » у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512,514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року (справа № 2-3627/09, провадження № 61-16520сво18).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі№ 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

31 серпня 2020 року на підставі договору №126 про відступлення права вимоги замінено стягувача ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія» Фінрайт».

06 грудня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» та ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №001/06/12, згідно з яким право вимоги до позичальника за зобов`язанням, передбаченим кредитним договором №999-00030181/1 від 30 листопада 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Новий кредитор).

Отже, ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло усіх прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 у зв`язку з чим заява в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною 6 статті 12 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» та положення статті 433 ЦПК України не містять переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень й доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання заявник посилається на ті обставини, що у зв`язку з ліквідацією 27 травня 2015 року АТ «Імексбанк» були закриті територіальні відділення банку та звільнені всі місцеві співробітники, що здійснювали судовий супровід кредитних справ. Тобто попередній кредитор протягом п`яти років не мав можливості забезпечити дотримання процесуальних строків за об`єктивних причин, що не залежали від нього.

Згідно з інформацією з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №65960857 з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника було завершено в Богородчанському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Матеріали справи не містять доказів, що первісний кредитор АТ «Імексбанк» повторно пред`явив виконавчий лист до виконання або йому було поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У відповідності до ч.1ст.12Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, чинного на даний час, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому відповідно до п. 5 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження»(в чинній редакції) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Натомість, тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону №1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності (набрання чинностіЗаконом № 1404-VIIIвідбулось 5 жовтня 2016 року).

Отже, для п. 5 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження»(в чинній редакції) не передбачено зворотної дії в часі та можливості застосування норм такого Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими вже сплив на час набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIVв редакції, чинній на час набрання рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2014 року у справі №338/1631/14-ц законної сили, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з частиною 1, частиною 2статті 23 Закону №606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником, наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

На підставі ч. 3ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

На думку суду, заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів причин пропуску строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

У правових висновках щодо застосування норм права, викладених у пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександр Шевченко проти України ).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі Устименко проти України, заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин пропуску пред`явлення виконавчого документа. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява в частині поновлення строків для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання не підлягає до задоволення.

Щодо вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За вказаною нормою обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

В постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

За таких обставин, оскільки судом відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання суд відмовляє і у задоволенні заяви щодо видачі дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст. ст. 81, 247, 259-261, 352, 354, 442, 433, п. 17.4) Перехідних положень ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву задовольнити частково.

Замінити сторону стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у виконавчому провадженні №65960857 по цивільній справі №338/1631/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №999-0003018/1 від 30 травня 2012 року.

У задоволенні вимог заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Л.М. Битківський