П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року місто Київ

справа № 359/8093/20

провадження№22-ц/824/4658 /2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Савісько Юрієм Володимировичем, та ОСОБА_2 , подану адвокатом Осадчою Наталією Олександрівною,

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Журавського В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, зобов`язання вчинити дії, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 21 лютого 2019 року; визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку; земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: ведення особистого селянського господарства. Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 копії ключів від житлового будинку з надвірними будівлями та від квартири. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти: 56833,33 грн. як успадковану позивачем частку спільних коштів подружжя, внесених на рахунок на ім`я ОСОБА_2 у АТ «Райффайзен Банк Аваль», відкритого відповідно до договору банківського вкладу від 20 березня 2015 року; 300000 грн. як успадковану позивачем частку спільних коштів подружжя, що зберігались на інших банківських рахунках на ім`я ОСОБА_2 ; 51066,66 грн. як належну позивачеві частку коштів, отриманих ОСОБА_2 за договором оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 47238,27 грн. як відшкодування за відчуження земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 та автомобіля Субару Форестер, 2008 року випуску.

Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 1989 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_1

30 квітня 1998 року шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем був розірваний, але відповідач та ОСОБА_4 фактично продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу і підтримували відносини, притаманні подружжю.

18 червня 2007 року під час проживання відповідача та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них народилась ще одна дитина - ОСОБА_5 .

При цьому, зокрема, упродовж 1 січня 2004 року - 21 лютого 2019 року відповідач та ОСОБА_4 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і відпочинком, мали спільний бюджет, підтримували одне одного фінансово, допомагали одне одному з лікуванням, а також разом виконували обов`язки з виховання двох спільних дітей.

За цей час за спільні кошти та за рахунок спільних трудових зусиль відповідач та ОСОБА_4 набули в інтересах сім`ї рухоме та нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :03:002:0115, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку) за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :03:002:1052, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в АДРЕСА_1 ; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_2 та ОСОБА_4 побудували на земельних ділянках протягом 2006-2007 років, про що 15 березня 2011 року Гірською сільською радою було видано свідоцтво про право власності; автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 0,2 га за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер :02:025:0065, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 4 грудня 2012 року; квартиру загальною площею 36 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24 січня 2017 року; грошові кошти в розмірі 155000 грн., які було отримано внаслідок здійсненого 11 грудня 2018 року продажу машиномісця № НОМЕР_2 , загальною площею 29,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 і внесено на депозитний рахунок на ім`я відповідача в АТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом укладення заяви-договору від 5 березня 2019 року до договору банківського обслуговування від 20 березня 2015 року; грошові кошти в національній та іноземній валютах в еквіваленті близько 900000 грн., які були внесені на банківські рахунки на ім`я відповідача.

У ніч з 21 лютого на ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, щодо якої Сьома Київська державна нотаріальна контора завела спадкову справу. Спадкоємцями першої черги є син ОСОБА_1 , малолітня дочка ОСОБА_5 та мати померлого ОСОБА_6 , яка відмовилася від свого права на спадщину після померлого сина на користь позивача.

Проте зазначене майно, частка в якому на праві спільної сумісної власності належало спадкодавцеві, не було включене нотаріусом до складу спадщини, оскільки зареєстроване на ім`я відповідача.

Після смерті ОСОБА_4 відповідач без згоди його спадкоємців, на свій розсуд здійснила відчуження частини майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_4 , а саме: 26 березня 2019 року уклала договір купівлі-продажу № 8046/2019/1376613, згідно з яким відчужила автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску своїй сусідці ОСОБА_7 ; 23 січня 2020 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га за адресою: АДРЕСА_4 (кадастровий номер:02:025:0065), згідно з яким відчужила її своєму брокеру - ОСОБА_8 .

З урахуванням відсутності у спадкодавця заповіту, наявності трьох спадкоємців першої черги спадкування; прийняття спадщини позивачем та відмови матері спадкодавця від належної їй частки у спадщині на користь позивача, позивач зазначає, що до нього на праві спадкування за законом перейшли 2/3 від майнових прав спадкодавця. При цьому, згідно з приписами ч.2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України, частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності складає . Таким чином, позивачеві належить 1/3 частка у майні, яке було об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, наявному на момент відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :03:002:1052, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Савісько Ю.В. подав апеляційну скаргу , в який просив змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти: 51066,66 грн. як належну ОСОБА_1 частку коштів, отриманих ОСОБА_2 за договором оренди квартири; 472368,27 грн. як компенсацію за відчуження земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована в с.Нові Безрадичі, та автомобіля Субару Форестер. В іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, зокрема, що після відкриття спадщини у лютому 2019 року станом на липень 2021 року включно відповідач отримала принаймні 153200 грн. від здавання квартири в оренду, 1/3 якої належить позивачеві. Ці обставини підтверджуються виписками з рахунку відповідача у АТ КБ «Приватбанк», які підтверджують отримання щомісячних платежів. Тому позивач має право вимагати стягнення 5166,66 грн. Крім того, представник позивача зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні компенсації за продане майно, частина якого є спадковим, не ґрунтується на вимогах закону та суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах ВС та ВСУ. Також позивач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем.

В свою чергу не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Осадча Н.О. подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вважає його незаконним, необґрунтованим, оскільки судом допущено неповне вивчення матеріалів справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не правильно досліджено та оцінено надані докази, неправильно установлено обставини, які мають значення для справи, ухвалено однобоко та упереджено, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції про сімейний характер стосунків між відповідачем та ОСОБА_4 є однозначно хибним. Суд першої інстанції не звернув увагу та не дослідив періоди спільного проживання/не проживання однією сім`єю померлого батька позивача та відповідача, протягом якого було придбано спірне майно, а саме чи проживали вони однією сім`єю та чи вели спільний бюджет, господарство на час придбання такого майна відповідачем. Крім того, апелянт вважає, що ОСОБА_2 має спадкувати на рівні з усіма спадкоємцями і відповідно частка позивача у праві на спадкування буде меншою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 адвокат Осадча Н.О. просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог залишити без змін. Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації через відсутність відомостей про дійсну ціну земельної ділянки, за яку ОСОБА_2 її відчужила, а також відомості про дійсну ринкову вартість автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 адвокат Савісько Ю.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 . У відзиві адвокат Сависько Ю.В. зазначає, що всі доводи та аргументи в апеляційній скарзі відповідача є необґрунтованими, недоведеними та спростовуються матеріалами справи та нормами законодавства, а апеляційна скарга відповідача є неправомірною та такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сависько Ю.В. свою апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Осадча Н.О. просила свою апеляційну скаргу задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 30 вересня 1989 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Шевченківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_1

30 квітня 1998 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м.Києва складений актовий запис № 341.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_5 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_4 .

На підставі договору купівлі-продажу від 4 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рябикіною А.А., зареєстрованого за № 2030, ОСОБА_2 , придбала земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в АДРЕСА_4 .

На підставі рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 20 жовтня 2004 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області 21 лютого 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 026814, який посвідчує право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:1052, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

20 вересня 2008 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки Subaru Forester, 2008 року випуску, червоного кольору.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 1067 від 15 березня 2011 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 24 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бєлломі О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 27, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

З копії спадкової справи № 309/2019, заведеної Сьомою київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом є: діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а також його матір ОСОБА_6

ОСОБА_1 в межах встановленого шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 , діючи від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , також подала заяву про прийняття спадщини.

В свою чергу, ОСОБА_6 , мати спадкодавця, відмовилась від належної їй частки спадкового майна, на користь ОСОБА_1 .

Крім того, судом установлено, що з 1996 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також їхній син ОСОБА_1 зареєстровані як за місцем проживання в АДРЕСА_7 , що підтверджується довідкою, виданою КП «Управління житлового господарства Дарницького району м.Києва від 12 липня 2006 року.

Згідно довідки від 3 лютого 2011 року, виданої головою Гірської сільської ради, в житловому будинку АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , проживають, але не зареєстровані чотири особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також їхні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 4 серпня 2017 року вбачається, що прокурору Генеральної прокуратури України був наданий дозвіл на проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 , де фактично проживає директор ТОВ «СФС Трейд» ОСОБА_4 .

За змістом заяви ОСОБА_4 в квітні 2013 року він звертався до директора ТОВ «Мовна школа «Імідж-Освіта» з проханням повернути сплачені ним грошові кошти за ОСОБА_2 , які не були використані у зв`язку з неможливістю продовжувати навчання.

З квитанції вбачається, що ОСОБА_4 оплачував послуги з охорони будинку АДРЕСА_1 за період грудень 2017 року - січень 2018 року, а також послуги з газопостачання з датою оплати 14 вересня 2015 року.

В 2017 році ОСОБА_4 та ОСОБА_2 приймали участь в щорічному фестивалі «Гора сусіди Fest», згідно з публікацією, розміщеною в газеті «Громада Гори».

В січні 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом подорожували з м.Києва до м.Львів, що підтверджується копіями посадочних документів.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 лютого 2019 року, складеного комісією Гірської сільської ради встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

За змістом заяви від 22 лютого 2019 року, адресованої голові виконавчого комітету Гірської сільської ради ОСОБА_2 просила надати місце для подвійного поховання у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона проживала у цивільному шлюбі та фактично постійно проживала в с.Гора з 2006 року.

Зі змісту клопотання ОСОБА_2 від 1 квітня 2019 року, адресованого слідчому Лебедю Л.М. вбачається, що звертаючись до слідчого з клопотанням про призначення в кримінальному провадженні за фактом загибелі ОСОБА_4 балістичної експертизи ОСОБА_2 вказував, що загинув «мій чоловік».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у 1998 році продовжували проживати разом, характер відносин, які склались між ними, притаманний подружжю, оскільки оточуючи сприймали їх як сім`ю. Зокрема, в офіційному листуванні ОСОБА_2 використовує словосполучення «мій чоловік», «перебування у цивільному шлюбі». Враховуючи, що СК України та ЦК України набрали законної сили з 1 січня 2004 року, Кодексом про шлюб та сім`ю України не передбачалося права встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції вважав за можливе встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2004 року та по день смерті ОСОБА_4 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки житловий будинок та квартира придбані під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , таке майно є об`єктом спільної сумісної власності.

Зважаючи на те, що на двох земельних ділянках, що знаходяться в с.Гора, збудований житловий будинок та надвірні будівлі і споруди, в яких 1/3 частка належить ОСОБА_1 , тому в силу ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України до ОСОБА_1 переходить право власності на 1/3 частку у праві власності на земельні ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за продане майно, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем його вартості.

Відмовляючи у стягненні частини орендної плати, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що в період з березня 2019 року по липень 2021 року ОСОБА_2 отримувала оренду плату у розмірі 4300 грн. щомісячно. Також суд першої інстанції вважав недоведеними вимоги про стягнення частини коштів, які містилися на рахунку відповідно до укладеного відповідачем депозитного договору.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Правило ст.74 СК України. що регулює поділ майна особі, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заява, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства ( правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

Встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у 1998 році продовжували проживати разом, між ними склалися відносини, що притаманні подружжю, через дев`ять років після розірвання шлюбу у 2007 році у них народилась друга дитина, у свідоцтві про народження якої ОСОБА_4 у добровільному порядку записаний як батько, суд першої інстанції, з урахуванням положень СК України та ЦК України, які набрали чинності з 1 січня 2004 року, дійшов правильного висновку про обґрунтованість і доведеність вимоги позивача про встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги надані сторонами докази, а саме покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , офіційні листи - звернення ОСОБА_2 , довідку голови Гірської сільської ради, акт обстеження житлово - побутових умов, квитанції про сплату ОСОБА_4 житлово-комунальних послуг за обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , факт оплати ОСОБА_4 навчання ОСОБА_2 в мовній школі, заява ОСОБА_2 до виконавчого комітету гірської сільської ради Бориспільського району від 22 лютого 2019 року, пов`язана з організацією поховання ОСОБА_4 , з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, спільно проживали та веди спільне господарство піклувалися один про одного.

В той же час суд першої інстанції правильно відхилив довідку від 26 листопада 2020 року, виданою секретарем Гірської сільської ради, у якій вказано, що ОСОБА_4 з 15 березня 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживав на території с.Гора, визнавши її недостовірним доказом, оскільки відомості, зафіксовані в ній, не узгоджуються з іншими доказами, зокрема, довідкою від 3 лютого 2011 року, виданої головою Гірської сільської ради про те, що в житловому будинку АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та діти, а також актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 лютого 2019 року, складених Гірською сільською радою. Крім того, відомості, які містяться у довідці від 26 листопада 2020 року спростовуються показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Таким чином, доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спірний період, надані позивачем докази є неналежними та недопустимими, в той же час докази надані відповідачем судом безпідставно не взяті до уваги, є безпідставними і зводяться лише до незгоди з висновками суду.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення навів мотиви, з яких він бере до уваги одні докази та відхилив інші, що були надані позивачем та відповідачем. Підстави для переоцінки доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не досліджувалися періоди спільного проживання/непроживання однією сім`єю померлого батька позивача та відповідача, протягом якого було придбано спірне майно, а саме чи проживали вони однією сім`єю та чи мали спільний бюджет, вели спільне господарство на час придбання такого майна відповідачем, є також безпідставними, оскільки позивачем доведено, а судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживала однією сім`єю як чоловік та дружина з січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4 . Придбане у цей період майно є спільною сумісною власністю «подружжя» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Встановлювати їх факт проживання/непроживання конкретно на дату придбання у цей період майна законом не вимагається.

Судом першої інстанції встановлено, що за період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім`єю остання набула право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в АДРЕСА_4 ; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_6 , а також автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, в цей же період, в 2002 році, ОСОБА_2 в порядку приватизації набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115, з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0152, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини водять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановивши, що частка ОСОБА_4 у праві власності на майно, яке придбане за період проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , становить частку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що частка у праві власності на : земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в АДРЕСА_4 ; житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_6 , а також автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , належить до спадкового майна і може бути успадкована спадкоємцями, до яких відноситься: позивач син померлого ОСОБА_1 , дочка померлого ОСОБА_5 та мати померлого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у строк визначений законом з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки у праві на спадщину на користь онука ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 належить 1/3 частка у праві власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_6 .

Доводи апеляційної скарги відповідача в тій частині, що частка позивача у спірному майні визначено неправильно, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем призвело б до включення відповідача до кола спадкоємців першої черги спадкування, а отже спадкове майно мало б розподілятися між чотирма спадкоємцями, не заслуговують на увагу, оскільки така позиція сторони позивача суперечить положенням ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Один із подружжя визнається спадкоємцем за законом лише у тих випадках, коли він (вона) перебував (ла) у зареєстрованому шлюбі з померлою особою, причому правове значення тут відіграє саме факт перебування у зареєстрованому шлюбі, а не наявність фактичних шлюбних відносин.

Жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюб належать до спадкоємців четвертої черги ( роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.21 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року).

Таким чином, сам факт встановлення факту проживання спадкодавця та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не призводить до включення відповідача до кола спадкоємців першої черги спадкування.

Відмовляючи у стягненні компенсації за відчуження відповідачем майна, а саме земельної ділянки площею 0,2 га з кадастровим номером :02:025:0065, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в АДРЕСА_4 та автомобіля Subaru Forester, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні відомості про дійсну ціну земельної ділянки, за яку відповідач відчужила її, а також відомості про дійсну ринкову вартість автомобіля.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності в матеріалах справи вартості автомобіля, за яку ОСОБА_2 його відчужила.

З матеріалі справи вбачається, що автомобіль Subaru Forester, 2008 року випуску, який належав ОСОБА_2 , був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2019/1376613, укладеного 26 березня 2019 року в ТСЦ № 8046 РСЦ МВС в м.Києві (інформація, надана регіональним сервісним центром МВС в м.Києві 16 червні 2020 року (а.с.117 т.1).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужила автомобіль за 49000 грн. (а.с.118 т.1).

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості автомобіля, який ОСОБА_2 відчужила у березні 2019 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , але в матеріалах справи є договір купівлі-продажу, в якому міститься інформація щодо ціни, за яку був відчужений автомобіль, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації його частки у праві власності на автомобіль.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсацію за його 1/3 частку в автомобілі Субару Форестер, 2008 року випуску, WIN код НОМЕР_3 скасувати і ухвали в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 16333,33 грн.

Що стосується висновків суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи відомостей про дійсну ціну земельної ділянки, то в цій частині висновки суду першої інстанції є правильними.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:002:0152, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруду.

Як установлено, ОСОБА_1 має право на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 , в порядку спадкування. Отже за правилами ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України до ОСОБА_1 переходить право власності на 1/3 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

При цьому, як убачається з акту прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника, датованого 22 січня 2009 року, на земельній ділянці площею 0,1000 га збудована житлова будівля, баня, плавальний басейн, колонка, мийка, яма вигрібна (а.с.236-237 т.1).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частина господарських будівель, які в комплексі з житловим будинком, складають єдине домоволодіння, право власності на яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , знаходяться на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України, порядку, суду не надано.

Знімки з супутникової карти не містять інформації щодо предмета доказування, зокрема, знаходження на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0152, яка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, будівель і споруд, право на частину яких набув позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:002:0152, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість висновків суду першої інстанції в частині недоведеності позивачем позовних вимог щодо стягнення коштів, отриманих відповідачем за договором оренди квартири, за період з березня 2019 року по липень 2021 року включно, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

В цій частині судом першої інстанції встановлено, що 5 квітня 2017 року ОСОБА_2 уклала договір оренди житлового будинку, за умовами якого передала в користування (в оренду) на платній основі на 1 рік житло загальною площею 36 кв. за адресою: АДРЕСА_2 , з розміром щомісячної плати за оренду у розмірі 4300 грн.

В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що в період з березня 2019 року по липень 2021 року ОСОБА_2 отримувала орендну плату у розмірі 4300 грн. щомісячно, враховуючи, що договір оренди житлового приміщення укладався на один рік.

Посилання позивача як на доказ, що підтверджує здачу ОСОБА_2 квартири в оренду та отримання орендної плати, виписки із рахунків на ім`я ОСОБА_2 , на які кошти перераховувалися платником, прізвище якого ОСОБА_12 , який є стороною договору оренди житлового будинку, не можуть бути враховані судом, оскільки це є припущенням сторони, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Савісько Юрієм Володимировичем, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Осадчою Наталією Олександрівною, задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:002:0152 скасувати і в цій частині ОСОБА_1 у задоволенні цієї вимоги відмовити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації за частку в автомобілі та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Шевченкове, Звенигородського району Черкаської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Москва, Російської Федерації, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) грошову компенсацію за його 1/3 частку в автомобілі Субару Форестер, 2008 року випуску, WIN код НОМЕР_3 в сумі 16333,33 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 16 червня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус