Справа № 466/2970/23
Провадження № 4-с/466/29/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

з участю секретаря Сирватка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Савойника Р.П. та зобов`язання вчинити певні дії,

за участю представника заявника ОСОБА_2 , представників Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Марчук К.С., Добуш Т.Ю.,-

в с т а н о в и в:

27.03.2023 року адвокат Посікіра Р.Р. звернувся до суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Савойника Р.П. та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Савойника Романа Петровича щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №59801348 та зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Савойника Романа Петровича скасувати арешт у виконавчому провадженні №59801348, накладений державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління петиції у Львівській області Марчук К.С. 24.09.2019 (номер запису про обтяження: 33369203), накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48838378 від 24.09.2019 на виконання постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 у виконавчому провадженні №59801348.

В обґрунтування вимог заявник скарги зазначив, що 29.05.2019 Шевченківським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист №466/10195/18 про стягнення з ОСОБА_4 на користь AT КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 117142,72 грн., на підставі якого Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження №59801348.

24.09.2019 державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук К.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48838378, на підставі чого накладене обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , на підставі постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 року у виконавчому провадженні №59801348.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що 20.08.2019 складено відповідний актовий запис №880, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданого 20.08.2019 Шевченківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

24.02.2023 завідуюча Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області Ярошенко Ж.С. видала довідку №920/02-14, якою повідомила, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №694/2019. Єдиним спадкоємцем за законом є донька померлого ОСОБА_3 .

Як випливає з інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 06.03.2023, виконавче провадження №59801348, боржником у якому ОСОБА_4 , закінчене. Більше того, звертають увагу, що рішення про накладення спірного арешту на нерухоме майно ОСОБА_4 прийнято вже після його смерті.

06.03.2023 представник ОСОБА_3 , адвокат Посікіра P. P. звернувся із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якій просив скасувати арешт, накладений державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук К.С. 24.09.2019 (номер запису про обтяження: 33369203), накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48838378 від 24.09.2019 на виконання постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 у виконавчому провадженні №59801348.

Зазначена заява мотивована тим, що відсутні підстави для збереження арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , оскільки боржник у виконавчому провадженні помер, виконавче провадження закрито, а сам арешт було накладено вже після його смерті. Вище зазначене обтяження перешкоджає спадкоємиці за законом ОСОБА_3 зареєструвати та в подальшому розпоряджатися спадковим майном, чим порушується її майнові права.

У відповіді на дану заяву вих. №В-1123679 від 16.03.2023 начальник Шевченківського ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) вказав, що по виконавчому провадженні №59801348 відсутні підстави для зняття арешту майна боржника згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися з із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, Верховний Суд у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17 дійшов такого правового висновку: «не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача».

З врахуванням викладеного, заявник вважає незаконною бездіяльність державного виконавця Савойника Р.П. щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , що порушує майнові права спадкоємиці ОСОБА_3 щодо розпорядження її приватною власністю. Права заявника є порушеними у зв`язку з неможливістю вчинення нотаріусом відповідних нотаріальних дій та видачі ним свідоцтва про право на спадщину заявнику. На підставі вище наведеного заявник просить суд скаргу задовольнити.

Представник заявника, адвокат Босяк М.Б. в судовому засіданні скаргу підтримала повністю, зіславшись на викладені в ній доводи та просить дану скаргу задовольнити.

Представники Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) Марчук К.С., Добуш Т.Ю. в судовому засіданні заперечили проти вимог скарги, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи, вважають вимоги скарги безпідставними, оскільки державний виконавець діяв правомірно та в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Представник заінтересованої особи АТ «КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги, надіслав заяву про відкладення розгляду справи, однак відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні встановлено, що в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП №59801348 з примусового виконання виконавчого листа №466/10195/18, виданого 29.05.2019 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 117142,72 грн.

14.08.2019 року державним виконавцем Марчук К.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59801348 (а.с.39).

Крім того, 14.08.2019 року державним виконавцем Марчук К.С. згідно вимог ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №59801348 (а.с.40).

24.09.2019 року державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук К.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі чого накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , на підставі постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 року у виконавчому провадженні №59801348 (а.с.42).

23.06.2020 року державним виконавцем Марчук К.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №59801348, у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41).

Так, як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20.08.2019 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно довідки №920/02-14 від 24.02.2023 року, виданої Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №694/2019. Єдиним спадкоємцем за законом є донька померлого ОСОБА_3 (а.с.9).

06.03.2023 представник ОСОБА_3 , адвокат Посікіра P. P. звернувся із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якій просив скасувати арешт, накладений державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Марчук К.С. 24.09.2019 (номер запису про обтяження: 33369203), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48838378 від 24.09.2019 на виконання постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 у виконавчому провадженні №59801348.

Зазначена заява мотивована тим, що відсутні підстави для збереження арешту нерухомого майна ОСОБА_4 , оскільки боржник у виконавчому провадженні помер, виконавче провадження закрито, а сам арешт було накладено вже після його смерті. Вищезазначене обтяження перешкоджає спадкоємиці за законом ОСОБА_3 зареєструвати та в подальшому розпоряджатися спадковим майном, чим порушується її майнові права (а.с.6-9).

У відповіді №В-1123679 від 16.03.2023 на вказану заяву начальник Шевченківського ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Савойник Р.П. вказав, що по виконавчому провадженні №59801348 відсутні підстави для зняття арешту майна боржника згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.11-12).

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом (ч.2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Відповідно до п. 1 ч .2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи для виконання рішення суду.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У пункті 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону N 1404-VIII).

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як вбачається з матеріалів скарги, державним виконавцем 14.08.2019 винесено постанову про арешт майна боржника, а 24.09.2019 року, тобто після смерті ОСОБА_4 внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про обтяження (арешт на все нерухоме майно) боржника, що не узгоджується з вимогами ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Згідно ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Враховуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження №59801348 зобов`язаний був зняти арешт, накладений на майно боржника та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, що узгоджується з вимогами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд вважає, що вказані дії державного виконавця в цій частині не можна вважати належними та такими, що відповідають вимогам ЗУ " Про виконавче провадження", оскільки порушуються майнові права спадкоємиці ОСОБА_3 щодо розпорядження приватною власністю.

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в:

скаргу задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Савойника Р.П. щодо незняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №59801348 - неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Савойника Р.П. скасувати арешт у виконавчому провадженні №59801348, накладений державним реєстратором Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління петиції у Львівській області Марчук К.С. 24.09.2019 року (номер запису про обтяження - 33369203), накладений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48838378 від 24.09.2019 на виконання постанови про арешт майна боржника від 14.08.2019 у виконавчому провадженні №59801348.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 08 червня 2023 року.

Суддя: Ю. В. Донченко