Єдиний унікальний номер судової справи 462/5779/21
Номер провадження 2/462/349/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Шиманської Д. Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів (з урахуванням збільшення позовних вимог),

встановив:

Короткий виклад обставин справи.

Позивач ОСОБА_3 , 11.08.2021 року (вх. № 09395) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення коштів, у якій просить суд:

- стягнути з відповідача грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 229 500 грн. 00 коп., інфляційні нарахування - 441 980 грн. 28 коп. та три проценти річних - 59 670 грн. 00 коп., а всього 731 150 грн. 28 коп.;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що 20.11.2012 року ОСОБА_5 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якою останнього було уповноважено на розпорядження її майном. Діючи на підставі зазначеної довіреності, 03.12.2012 року ОСОБА_4 , від імені ОСОБА_5 , укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу від 03.12.2012 року. Згідно вказаного договору, ОСОБА_4 відчужено на користь ОСОБА_6 квартиру ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності. Відповідно до п. 3 вказаного договору, ОСОБА_4 продав квартиру ОСОБА_5 за ціною 229 500 грн. 00 коп. Таким чином, як зазначає позивач - ОСОБА_7 , отримавши зазначені грошові кошти від реалізації зазначеної квартири, був зобов`язаний передати їх власнику квартири - ОСОБА_5 . Як вбачається із позовної заяви, 04.01.2013 року ОСОБА_5 вчинила заповіт, яким вона заповіла позивачу ОСОБА_3 все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 настала смерть ОСОБА_5 . Позивач вказує, що 17.06.2013 року остання звернулась до державного нотаріуса Гусар Л. В. із заявою про прийняття спадщини. Також, позивач додає, що до неї перейшли усі права та обов`язки, що належали ОСОБА_5 , у тому числі, право власності на кошти, отримані від реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та право вимоги щодо виконання грошових зобов`язань. Так, з моменту прийняття спадщини позивачем здійснювався пошук майна, яке належало ОСОБА_5 на час її смерті та могло бути успадковане ОСОБА_3 . За час життя ОСОБА_5 остання не повідомляла позивачу, як спадкоємцю, про повернення їй ОСОБА_4 грошових коштів від реалізації квартири. Також, ОСОБА_5 не залишила після своєї смерті жодної інформації про повернення їй вказаних коштів. У зв`язку із цим, 21.05.2021 року представником позивача - адвокатом Михалевським Ю. Р. на адресу ОСОБА_4 було відправлено адвокатський запит з вимогою надати докази, що підтверджують факт передачі ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп., отриманих ОСОБА_8 від реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта», ОСОБА_4 отримав вказаний адвокатський запит 24.05.2021 року. Однак, як зазначає позивач ОСОБА_9 не надав відповіді на вказаний запит та доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп., отриманих від реалізації її квартири. Отте зазначає, що відсутність будь-якої інформації, повідомленої ОСОБА_5 за час її життя чи залишеної після її смерті, а також доказів передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_5 , вказують на те, що відповідачем не було виконане описане зобов`язання. Тому просить суд вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 7, Т. 1).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 11.08.2021 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 8-9, Т. 1).

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 20.10.2021 року (а.с. 10-11, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.10.2021 року постановлено позовну заяву залишити без руху (а.с. 12, Т. 1).

Уповноважений представник позивача ОСОБА_3 адвокат Михалевський Ю. Р., 26.11.2021 року (вх. № 27753) подав заяву з додатками про усунення недоліків позовної заяви (а. с. 18-20, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2021 року постановлено позовну заяву повернути позивачу (а.с. 28-19, Т. 1).

Постановою Львівського апеляційного суду від 23.05.2022 року ухвалено апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. задовольнити. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01.12.2021 року про повернення позовної заяви позивачу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду із стадії відкриття провадження у справі (а.с. 72-75, Т. 1).

Супровідним листом Львівського апеляційного суду № 462/5779/21/14638/2022 від 01.06.2022 року стверджується, що матеріали цивільної справи № 462/5779/21 надійшли у Залізничний районний суд мю Львова 08.06.2022 року (вх. № 9207) (а.с. 78, Т. 1).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.06.2022 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 79, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 80-81, Т. 1).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2022 року постановлено клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. про витребування доказів задовольнити та витребувати у приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сиротяка М. Р. копію справи нотаріуса по договору купівлі-продаж від 03.12.2012 року (зареєстрованого у реєстрі за № 143), укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 118, Т. 1).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.04.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 233-234, Т. 1).

Щодо заяв про збільшення позовних вимог.

16.09.2022 року уповноваженим представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Михалевським Ю. Р. у судовому засіданні було подано письмову заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 111-114, 116, Т. 1). Із змісту вказаної заяви вбачається, що сторона позивача збільшуючи позовні вимоги, просить суд:

- стягнути з відповідача грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням індексу інфляції 840 234 грн. 90 коп. та трьох процентів річних від суми невиконаного зобов`язання за період з грудня 2012 року у розмірі 67 128 грн. 75 коп., а загалом 907 363 грн. 65 коп.;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Також, 11.11.2022 року (вх. № 19335) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. на адресу суду надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог (а.с. 176-179, Т. 1). Із змісту вказаної заяви вбачається, що сторона позивача збільшуючи позовні вимоги, просить суд:

- стягнути з відповідача грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 229 500 грн. 00 коп., інфляційні нарахування 619 372 грн. 30 коп. та три проценти річних 68 276 грн. 25 коп., а всього 917 148 грн. 55 коп.;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Окрім цього, 20.01.2023 року (вх. № 1086) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. до суду надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог (документ сформований у системі «Електронний суд» 19.01.2023 року) (а.с. 189-191, Т. 1). Із змісту вказаної заяви вбачається, що сторона позивача збільшуючи позовні вимоги, просить суд:

- стягнути з відповідача грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 229 500 грн. 00 коп., інфляційні нарахування 631 297 грн. 13 коп. та три проценти річних 69 423 грн. 75 коп., а всього 930 220 грн. 88 коп.;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. 00 коп.

Щодо доводів представника ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р., викладених у відзиві на позовну заяву (з урахуванням збільшення позовних вимог).

09.02.2023 року (вх. № Еп-577/23) від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р. на електронну адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, з урахуванням збільшення позовних вимог, із змісту якого вбачається, що остання просить суд у задоволенні позову відмовити. Окремо вказала, що квартиру ОСОБА_5 було продано ОСОБА_4 03.12.2012 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса 17.06.2013 року, про своє нібито порушене право ОСОБА_3 дізналась ще 10 років тому, проте, чому позивач не зверталась стільки часу із таким позовом до відповідача є незрозумілим. Так, вважає, що такий тривалий час, позивач спеціально використала з метою штучного збільшення суми, яка була отримана від продажу вказаної квартири, та яку спадкодавець, на думку позивача, не отримала за життя, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодним із доказів. Ззазначає, що позивач зазначила у позові про те, що ОСОБА_5 не повідомляла про повернення їй коштів від продажу своєї квартири, однак про неповернення їй таких коштів ОСОБА_5 також не повідомляла. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 вважає надуманим, не підтвердженим жодними доказами, а відтак - безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи безпідставність самого позову, безпідставним вважає і збільшення позовних вимог, що періодично здійснюється представником позивача (а.с. 203, Т. 1).

Щодо доводів представника ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р., викладених у відповіді на відзив (з урахуванням збільшення позовних вимог).

02.03.2023 року (вх. № 4257) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. до суду надійшла письмова відповідь на відзив, з урахуванням збільшення позовних вимог (документ сформований у системі «Електронний суд» 02.03.2023 року) із змісту якого вбачається, що останній просить задовольнити вимоги позовної заяви та зобов`язати відповідача у справі надати докази передачі ОСОБА_5 коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп., отриманих від реалізації квартири. Окремо наголошує, що відповідач у справі не виконав свої зобов`язання. Відсутність будь-якої інформації, повідомленої ОСОБА_5 за час її життя чи залишення після її смерті, а також доказів передачі відповідачем грошових коштів ОСОБА_5 , вказує на те, що відповідачем не було виконано зобов`язання. У даному випадку відповідач, який не є спадкоємцем ОСОБА_5 незаконно привласнив грошові кошти (а.с. 222-226, Т. 1).

Щодо заперечень представника ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р. на відповідь на відзив.

05.04.2023 року (вх. № Еп-1599/23) від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р. на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Із змісту заперечень, зокрема вбачається, що остання вказує про відсутність будь-яких доказів того, що відповідач мав кошти, які належали ОСОБА_5 і не передав їх за життя останньої (а.с. 231-232, Т. 1).

Щодо письмових пояснень представника ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р.

25.04.2023 року (вх. № 8390) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. до суду надійшли письмові пояснення (додаткові), у яких викладено позицію щодо обставин справи, з урахуванням вказаного у письмових поясненнях, останній просить суд позовну заяву задовольнити (а.с.1-5, Т. 2).

Також, 26.09.2023 року (вх. № 20057) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_3 адвоката Михалевського Ю. Р. до суду надійшли письмові пояснення (додаткові) щодо пояснень відповідача про передачу ОСОБА_5 грошових коштів (документ сформований у системі «Електронний суд» 25.09.2023 року), із змісту вказаних пояснень, зокрема вбачається, що останній зазначив про очевидну недостовірність (неправдивість) пояснень відповідача у справі від 18.07.2023 року щодо обставин передачі ОСОБА_5 03.12.2012 року, тому просить суд вимоги позовної заяви задовольнити (а.с. 62-66, Т. 2).

Щодо письмових пояснень представника ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р.

14.12.2023 року (вх. № Еп-5694/23) від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білецької О. Р. на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення (додаткові), із змісту яких вбачається, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач голослівно посилається на те, що відповідач не повернув ОСОБА_5 грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу, однак вказане не підтверджується матеріалами справи та зібраними у справі доказами, будь-яких доказів щодо неотримання коштів позивач суду не надала, а вказане ґрунтується лише на її припущеннях, про що позивач повідомила під час надання пояснень. Окремо вказано про те, що ОСОБА_4 не був покупцем квартири ОСОБА_5 , а лише виконавцем дій від її імені, а отримані кошти від продажу квартири він передав ОСОБА_5 особисто у приміщенні лікарні, тобто повністю виконав зобов`язання перед довірителем. На підставі викладеного, беручи до уваги в сукупності усі докази, зазначає, що позов є безпідставний, надуманий та необґрунтованим, а відтак, просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 94-98, Т. 2).

Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_3 адвокат Михалевський Ю. Р. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Уповноважений представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Білецька О. Р. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила повністю, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією Довіреності від 19.11.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Забродською О. С., зареєстрованої у реєстрі за № 823 стверджується, що ОСОБА_5 на підставі попередньої домовленості цією довіреністю уповноважила ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися усім її майном, а також укладати передбачені законом договори, купувати, продавати, обмінювати, приймати в дар належне їй майно, проводити розрахунки по укладених договорах та всі інші договори, зміст яких відповідає вимогам закону, реєструвати за нею право власності; одержувати належне їй майно, гроші, вклади, цінні папери, а також документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій, в тому числі в усіх банках України, їх відділеннях та відділеннях зв`язку і телеграфу з будь-яких підстав; розпоряджатися рахунками (в національній та іноземній валюті) в усіх банках України, їх відділеннях; одержувати поштову, телеграфну та іншу кореспонденцію, в тому числі грошову і посилочну; представляти її інтереси в усіх державних та громадських установах, підприємствах, організаціях, в тому числі в органах нотаріату, в органах внутрішніх справ, а також вести від її імені справи в усіх судових установах і правоохоронних органах з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом подання позову, визнання позову, зміни предмету та підстав позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна або грошей. Для чого надала йому право подавати від її імені заяви у відповідні установи і організації, в тому числі заяву про її сімейний стан, та про належність їй майна на праві приватної власності, одержувати необхідні довідки і документи, в тому числі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, довідку з ЖЕУ про реєстрацію в квартирі, отримувати гроші, сплачувати належні з неї платежі, за неї розписуватися, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності (а.с. 36, 144, Т. 1).

Копією договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М. Р., зареєстрованого у реєстрі за № 1431 стверджується, що ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої Забродською О. С., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 19.11.2012 року у реєстрі за № 823 з однієї сторони, як продавець та ОСОБА_6 з другої сторони, як покупець уклали цей договір (а.с. 37-39, Т. 1).

Згідно п. 1 зазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_2 . Ця квартира належить продавцю ОСОБА_5 на підставі дублікату свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 15.04.2004 року, згідно з розпорядженням від 12.11.1996 року за № 815 (п. 2 вказаного договору). Згідно п. 3 зазначеного договору - продаж цей вчинено за домовленістю сторін за 229 500 грн. 00 коп., які повністю оплачені покупцем представнику продавця до підписання цього договору. Представник продавця своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру.

Вказаний договір купівлі-продажу підписаний: зі сторони продавця ОСОБА_4 із вказівкою: «від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності», а зі сторони покупця ОСОБА_6 (п. 19 договору).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269623530 від 09.08.2021 року стверджується, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року (дата внесення запису 05.12.2012 року) є ОСОБА_6 (а.с. 40-41, Т. 1).

Також судом встановлено, що копією заповіту від 04.01.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О. М., зареєстрованого у реєстрі за № 2 стверджується, що ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все що буде їй належати на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 . Також, із змісту заповіту вбачається, що остання не може сама підписати заповіт, у зв`язку із похилим віком, тому на її прохання і у її присутності такий заповіт підписано ОСОБА_10 у присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 42, Т. 1).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 стверджується, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 16 (а.с. 43, Т. 1).

Копією заяви про прийняття спадщини за заповітом № 519 від 17.06.2013 року стверджується, що ОСОБА_3 зверталася у першу Львівську нотаріальну контору для прийняття спадщини. Спадкова справа № 139/2013 (а.с. 44, Т. 1).

Також, суд приймає до уваги, що копією адвокатського запиту від 21.05.2021 року стверджується, що представник ОСОБА_3 адвокат Михалевський Ю. Р. звертався до ОСОБА_4 з проханням надати копії доказів, що підтверджують факт передачі ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 229 500 грн. 00 коп. отриманих ним від реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46-47, 48, 49, Т. 1).

Окрім цього, представник ОСОБА_3 адвокат Михалевський Ю. Р. звертався до ОСОБА_4 з вимогою передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 728 662 грн. 50 коп. (а.с. 50-53, 54, 55, Т. 1).

Суд також дослідив надані приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М. Р. копії договору купівлі продажу квартири та копії документів на підставі яких було посвідчено даний договір купівлі-продажу (а.с. 129, 130-160, Т. 1), а також надані Львівським державним нотаріальним архівом копії документів (а.с. 162, 163-168, Т. 1).

Суд також оглянув долучені представником ОСОБА_3 адвокатом Михалевським Ю. Р. копії матеріалів справи № 461/11591/13.

Щодо показів свідка.

Суд зазначає, що свідок надав покази під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, у тому числі за введення суду в оману (а.с. 35, Т. 2).

Так, ОСОБА_13 , допитана у судовому засіданні в якості свідка повідомила, що вона була лікуючим лікарем ОСОБА_5 . Остання прибула в лікарню не швидкою допомогою, а у зв`язку із зверненням до лікаря. Остання була у супроводі жінки, опікуна. Жінка опікун цікавилася здоров`ям ОСОБА_5 та була присутня в лікарні. У подальшому зазначила, що стан здоров`я останньої після лікування покращувався, тому планувалася виписка з лікарні. Вказала також на те, що дивим був факт того, що невідомі їй особи, а саме двоє чоловіків прибули в лікарню та забрали ОСОБА_5 близько 07 год. 00 хв. ранку (тобто ще до початку нової зміни) без виписки лікаря та отримання відповідних документів на це. Про зазначений факт у працівників лікарні відбиралися пояснення, оскільки це було фактично викраденням. Про обставини, які є предметом позову зазначила, що їй такі не відомі, інших обставин не повідомила.

Оцінюючи покази свіда, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву у їх правдивості, її покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Застосоване судом законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення, може посвідчуватись довіреністю, та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору (Постанова Верховного Суду № 712/12338/15-ц від 30.05.2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Тлумачення ч. 2 ст. 530, п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватись негайно.

При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного суду Касаційного цивільного суду № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) від 10.01.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до згаданого договору купівлі-продажу квартири від 03.12.2012 року, право власності на квартиру підлягає державній реєстрації. Окремо суд зазначає, що положення зазначеного договору купівлі-продажу квартири щодо отримання коштів відповідачем у справі (в інтересах ОСОБА_5 ) до підписання договору (п. 3) є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої палати Верховного Суду № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) від 08.09.2020 року у справі.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1. ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо строків позовної давності.

Стороною відповідача у справі вказано на те, що вказану вище квартиру ОСОБА_5 було продано ОСОБА_4 03.12.2012 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася до нотаріальної контори 17.06.2013 року, отже остання, як вказує сторона відповідача, дізналася про своє порушене право ще десять років тому, відтак пропустила загальний строк позовної давності, що є підставою відмови у позові.

Стороною позивача ж вказано про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Окремо вказано, що позивачу вперше стало відомо про порушення її права, як спадкоємця у червні 2021 року, отже вважає що позовна заява подана у межах встановленого трирічного строку позовної давності.

Однак суд вважає необхідним наголосити та зазначити, що «перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем».

Зазначена правова позиція викладена, зокрема у п. 53 постанови Великої Палата Верховного Суду № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) від 14.06.2023 року.

Висновки суду.

Суд зазначає, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, а також враховуючи презумпцію правомірності правочину у суду відсутні підстави вважати, що у ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення на вчинення договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові № 129/1033/13-ц від 18.03.2020 року та Верховним Судом у постанові № 910/17743/18 від 28.01.2021 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року вказано, що реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Так, суд зазначає, що доказів того, що відповідач не повернув ОСОБА_5 кошти отримані від реалізації її квартири за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 229 500 грн. 00 коп. суду не надано.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не може ухвалювати рішення виходячи з припущення.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. У разі їх неподання суд вирішує справу за наявними в них матеріалами та доказами.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Отже суд оцінюючи надані сторонами докази яким обґрунтовується вимоги та заперечення, застосовуючи до вказаних доказів принципи переваги ясних та переконливих доказів, дійшов висновку про недоведеність стороною позивача заявлених вимог, так з урахуванням викладено, у задоволені позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів (з урахуванням збільшення позовних вимог) відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Текст судового рішення складено 14.12.2023 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко