Справа № 522/6419/23
Провадження № 2/522/3788/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.06.2021 рішенням Приморського районного суду м. Одеси розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них є спільні діти повнолітня ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітній ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю. Після розлучення відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини і не брав участі у її вихованні. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) разом із нею.

06.04.2023 ухвалою суду відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

17.05.2023 до суду від Органу опіки та піклування ПРА ОМР надійшов висновок органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )».

17.05.2023 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.06.2023 до суду від позивача надійшла заява у якій вона просить суд здійснити розгляд справи у її відсутність та просить суд задовольнити її позовні вимоги.

01.06.2023 до суду від відповідача надійшла заява у якій він визнає позов та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 (свідоцтво про народження від 26.05.2010, Серія НОМЕР_1 , видане Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції), батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

08.06.2021 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/6941/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради та витягу з реєстру територіальної громади від 08.03.2023 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.07.2014 № НОМЕР_2 .

Згідно довідки Одеського ліцею № 10 Одеської міської ради від 20.02.2023 № 111 ОСОБА_4 навчається у 7-А класі.

Як вбачається з характеристики учня 7-А класу ОСОБА_4 , його мати підтримує зв`язок із класним керівником.

Згідно довідки КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР № 26 ОСОБА_1 працює в КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР на посаді лікаря-анестезіолога з 21.04.2004 по теперішній час.

З довідки про доходи відповідача за період серпень 2022 року січень 2023 року вбачається, що її середній дохід у місяць становить приблизно 15 000,00 грн.

Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 09.06.2022 № 335946 ОСОБА_1 протипоказання до виконання роботи з наркотичними, психотропними речовинами та прекурсорами не має.

Із витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» слідує, що станом на 13.02.2023 ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 04.05.2023 № 01-11/567/1вих вирішено доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) разом із матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Окрім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 04.05.2023 № 01-11/567/1вих дитина за адресою: АДРЕСА_1 забезпечена окремою кімнатою, окремим ліжком, шафою для одягу, в наявності телефон і ноутбук, тоді як умови проживання батька є задовільними.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово акцентував, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З огляду на викладене, встановивши всі обставини справи у їх сукупності, врахувавши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Окремо суд зазначає, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_4 чотирнадцяти років, він вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Враховуючи задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визнати місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) разом із матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНКОПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 1 073,60 грн витрат по сплаті судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 19.06.2023.

Суддя І.А. Павлик