Справа № 487/3522/23
Провадження № 2/487/1680/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Власенка С.О.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гусака О.М.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представника - адвоката Голубенка Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 - адвоката Голубенка Дмитра Костянтиновича про призначення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.06.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23 вересня 2019 року в розмірі 29042,52 дол. США, яка складається з суми основного боргу 28000 дол. США та три проценти річних в розмірі 1042,52 дол. США; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат зі сплати судового збору - 10620,45 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 23 вересня 2019 між сторонами був укладений договір позики у формі розписки, за умовами якого відповідач отримав у позику від позивача 28000 доларів США. Строк повернення позики, встановлений сторонами у договорі не пізніше 23 вересня 2020 року, за усним погодженням строк повернення позики було продовжено на 6 місяців, до 23.03.2021, та в подальшому на 12 місяців, до 23.03.2022. Однак відповідач, в порушення умов договору, після спливу строку повернення коштів свої зобов`язання не виконав. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК УКраїни, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити не лише суму позики в іноземній валюті в розмрі 28000 доларів США, а і 3% річних від простроченої суми, починаючи з 24.03.2022 по 19.06.2023, що становить 1042,52 дол. США.

Ухвалою суду від 04.08.2023 було відкрито провадження у цивільній справі і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2023 залучено ОСОБА_3 до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Голубенко Д.К. заявив клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи документів, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи відповідає давність виконання боргової розписки, датованої 23.09.2019, вказаній у розписці даті, а саме - 23 вересня 2019 року?

2. Якщо не відповідає, то яка фактична давність виконання боргової розписки, датованої 23 вересня 2019 року?

3. Чи могла розписка, датована 23 вересня 2019 року, бути створена пізніше?

4. Чи відповідає давність виконання рукописного тексту " ОСОБА_2 " на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року, вказаній у розписці даті, а саме - 23 вересня 2019 року?

5. Якщо не відповідає, то яка фактична давність виконання рукописного тексту " ОСОБА_2 " на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року?

6. Чи міг рукописний текст " ОСОБА_2 " на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року, бути створений пізніше?

7. Чи відповідає давність виконання підпису ОСОБА_2 на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року, вказаній у розписці даті, а саме - 23 вересня 2019 року?

8. Якщо не відповідає, то яка фактична давність виконання підпису ОСОБА_2 на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року?

9. Чи міг підпис ОСОБА_2 на борговій розписці, датованій 23 вересня 2019 року, бути створений пізніше?

Проведення судово-технічної експертизи документів просив доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

В обґрунтування заявленого клопотання представник третьої особи зазначив, що, на думку ОСОБА_3 , боргова розписка була штучно створена її колишнім чоловіком ОСОБА_2 не раніше квітня 2023, оскільки про наявність вказаної розписки їй стало відомо лише під час судового засідання у справі №487/2515/22 за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Станом до 09.10.2023 про факт укладання ОСОБА_2 договору позики та складання ним боргової розписки їй відомо не було. ОСОБА_3 стверджує про те, що боргова розписка від 23 вересня 2019 року, яка надана ОСОБА_1 в якості доказу наявності у ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 28000 доларів США, виключно для безпідставного стягнення з неї, в рамках цивільної справи №487/2515/22, грошової суми в розмірі 14000 доларів США у вигляді компенсації спільних сумісних боргових зобов`язань подружжя. Вважає, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити давність виконання боргової розписки, давність нанесення рукописного тексту, який міститься у розписці, давність виконання підпису ОСОБА_2 , який міститься у розписці. Вирішити ці питання можливо лише при наявності спеціальних знань, якими володіють есперти в області судово-технічної експертизи документів.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 підтримала клопотання свого представника про призначення у справі судово-технічної експертизи документів.

Представник позивача - адвокат Власенко С.О. в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що заявлене клопотання не стосується заявленого предмета позову та виходить за межі предмета доказування. Крім того, відповідач не заперечує факт отримання ним коштів 23.09.2019 у позику в сумі 28000 доларв США із строком повернення 23.09.2020, що є підставою для ухвалення рішення на стадії підготовчого судового засідання.

Представник відповідача - адвокат Гусак О.М. в судовому засіданні заперечував проти задволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, викладення питань для експерта в такому вигляді, на які останній може надати лише відповіді-припущення. Також вважав, що заявлене письмове клопотання підлягає поверненню без розгляду, оскільки подане з порушенням норм ЦПК.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.189 ЦПК завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом із можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК УКраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо виконання зобов`язань за договором позики від 23.09.2019 року. Позивач просить стягнути з відповідача борг в загальній сумі 29042,52 дол. США.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

В постановах Верховного Суду України сформульовано позицію про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми або речей.

Крім того, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гусак О.М. визнав позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 23.09.2019, будь-яких заперечень щодо складання розписки і її підписання, отримання грошових коштів не надав.

Третя особа та її представник, заявляючи клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи документів, посилались на те, що розписка є штучно створеною ОСОБА_2 для безпідставного стягнення з ОСОБА_3 14000 доларів США у вигляді компенсації спільних сумісних боргових зобов`язань подружжя. Тобто, виходячи з таких заперечень третьої особи, на її думку договір позики від 23.09.2019 є фіктивним, а відповідачем ОСОБА_2 договір позики використовується для стягнення коштів безпідставно.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та свідчить, про те, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин може бути визнаний судом недійсним.

ОСОБА_3 у даній справі має статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Нею не заявлено позовних вимог про визнання недійсним договору позики з тих підстав, що він був штучно створений.

Так, судом встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа №487/2515/22 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яка була подана нею 17.06.2022.

Крім того, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.05.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

З заяви ОСОБА_2 про збільшення зустрічних позовних вимог від 09.10.2023 встановлено, що він просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 боргові зобов`язання в сумі 28000 доларів США за розпискою від 23.09.2019, отримані від ОСОБА_1 , з компенсацією шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості 1/2 частини боргових зобов`язань в розмірі 14000 доларів США.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин під час розгляду позовних вимог про поділ майна подружжя суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Відповідно до ч. 2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За змістом ст. 103 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

В даному випадку, суд важає, що клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про призначення судово-технічної експертизи документу направлено на доведення обставин, які, на її думку, виключають статус боргових зобов`язань в сумі 28000 доларів США, що виникли у ОСОБА_2 на підставі розписки від 23.09.2019 як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням предмету позову у цій справі, суті позиції відповідача щодо визнання позовних вимог, статусу ОСОБА_3 у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, враховуючи на недопустимість збирання доказів за позовними вимогами, зокрема про поділ майна подружжя, про визнання договору позики недійсним, які не є предметом розгляду у цій справі, за таких обставин призначення судово-технічної експертизи документу не є доцільним.

На підставі викладеного, в задоволенні клопотання представник атретьої особи, яка не заявляє самостійнихвимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 - адвоката Голубенка Д.К. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 102, 103, 259 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 - адвоката Голубенка Дмитра Костянтиновича про призначення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала про відмову в задоволені клопотання про призначення експертизи не підлягає окремому оскарженню від рішення суду.

Повний текст ухвали складений 18.12.2023.

Суддя Т.А. Карташева