Справа № 214/4096/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим її представником адвокатом Трофименко Мариною Володимирівною, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 27 988,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначила, що з відповідачем по справі ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 37. Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , видане Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 718. Наразі сторони перебувають на стадії розлучення. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрите провадження та розглядається справа за № 214/4845/22 про розірвання шлюбу між ними. У період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2005 року № 7274811 від 09.04.2005 року та Витягом з Державного реєстру правочинів № 871387. Після моменту подання позивачкою заяви про розірвання шлюбу, відповідач почав перешкоджати позивачці та їх сину у використанні їх спільної квартири, а саме: змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі. Цим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні їх спільною власністю та у користування побутовими речами та майном, яке було придбане під час шлюбу. З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталася на лінію 102, що підтверджується відповідними талонами - повідомленнями єдиного обліку від 19.11.2022 року, 18.01.2023 року, 28.04.2023 року. Однак, вказані звернення позивачки були розглянуті відповідно до Закону України Про звернення громадян. Крім того постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 у справі № 214/1910/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст 173-2 КУпАП, а саме скоєння економічного насильства, що виразилося в обмежуванні позивача в користуванні сумісним житлом. Підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності стало те, що 20.02.2023 року він за адресою: АДРЕСА_1 вчиняв домашнє насильство економічного характеру, а саме обмежує право на користування сумісним житлом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив економічне насильство в сім`ї згідно Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству № 2229. Наразі ОСОБА_1 та їх син вимушені проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Власником вказаної квартири є позивачка. Зв`язку з тим, що більшу частину свого життя позивачка мешкала за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_3 , вказана квартира є облаштована всім необхідним для проживання сім`ї в ній. В ній присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки та ін. У зв`язку з тим, що доступу до квартири в позивачки не має, вона вимушена облаштовувати всім необхідним житло, в якому вона на даний час мешкає разом з сином. На даний час вона разом із сином вимушено мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .Так як у вказаній квартирі навіть не було ліжка, позивачка ОСОБА_1 вимушено придбала 01.04.2023 року ліжко Карман разом з матрацом Оптіма Міх, загальною вартістю 20 150,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 01.04.2023 року та товарним чеком про доставку товару за адресою від 02.04.2023 року. Крім того позивачем було придбано два стільці офісні Малага вартістю 2 470, 00 кожен, загальною вартістю 4 940, 00 грн., що підтверджується товарним чеком від 27.05.2023 року; термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1 399,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року, мікрофон дитячий FIFINE K669B USB вартістю 1 499,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року. Таким чином, позивачка ОСОБА_1 понесла вимушені затрати в сумі 27 988, 00 грн., які бажає стягнути з відповідача, так як від його неправомірних дій, які проявляються у економічному насильстві, позивач вимушено понесла матеріальні витрати. Ці витрати є вимушені, оскільки зроблені позивачкою для забезпечення нормальних умов проживання для себе та для сина. На даний час ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди позивачу в доступі до їх спільного житла. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 продовжує нести витрати, пов`язані зі створенням житлових умов. Добровільно компенсувати понесені позивачкою відповідач не бажає, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду. Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 173-2 КупАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб. Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що: економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Таким чином, домашнє насильство, зокрема, економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими навмисно спричиняється позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними іншому члену сім`ї. Відповідно до Стамбульської Конвенції, домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної групи і знаходиться у вразливій ситуації. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відповідач не погодившись з позовними вимогами позивачки, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив наступне. В своїй позовній заяві позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 27 ,988, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона вимушено проживає в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , і так як вона більшу частину життя мешкала за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , вказана квартира є облаштованою всім необхідним для проживання сім`ї в ній. В ній присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки та ін. Так, як в власній квартирі позивачка не мала навіть ліжка, вона вимушено 01.04.2023 року придбала ліжко «Карман» разом з матрацом «Оптіма Міх», загальною вартістю 20 150,00 грн.., що підтверджується товарним чеком від 01.04.2023 року та товарним чеком про доставку товару за адресою від 02.04.2023 року. Крім того позивачкою було придбано два стільці офісні «Малага» вартістю 2 470,00 грн., кожен, загальною вартістю 4 940 ,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 27.05.20023 року, термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1399, 00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року, мікрофон дитячий FIFINE K669B USB вартістю 1 499,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.01.2023 року. Таким чином, позивачка понесла вимушені затрати в сумі 27988, 00 грн., які бажає з нього, так як ці витрати є вимушені, оскільки зроблені нею для забезпечення нормальних умов проживання для себе та сина. Вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пред`явленні вимоги позивачки, щодо придбання даних речей для забезпечення нормальних умов проживання для неї та для сина, можна розцінювати як додаткові витрати на утримання дитини, яке вказане відповідно до відповідно ст. 185 СК України. Як зазначено, у постанові КЦС ВС від 08.05.2023 року № 756/9882/19 (61- 2065св23): Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61- 18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. Так як, позивачем не було представлено жодних відповідних доказів, що ліжко «Карман» разом з матрацом «Оптіма Міх», загальною вартістю 20 150,00 грн., два стільці офісні «Малага» вартістю 2470,00 грн. кожен, загальною вартістю 4 940,00 грн., термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1 399,00 грн.,., мікрофон дитячий FIFINE K669B USB вартістю 1499,00 грн., є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Позивачка в судове засіданні не з`явилась, подала заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений насадженим чином.

У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с. 7), свідоцтво про народження (а.с. 8), довідка (а.с. 9), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10), витяг з державного реєстру (а.с. 11), талон повідомлення (а.с. 12, 14, 15), постанова (а.с. 16), ухвала (а.с. 17), характеристика (а.с. 18), витяг з реєстру платників податків (а.с. 19), виписка (а.с. 20), податкова декларація (а.с. 21), відомості про суми нарахованого доходу (а.с. 23), договір купівлі продажу (а.с. 23), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 24), товарний чек (а.с. 26,27,28,29,30).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про шлюб (а.с. 7), свідоцтво про народження (а.с. 8), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме що сторони перебувають у шлюбі, у сторін в шлюбі народилась дитина.

Суд вважає належними доказами: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10), витяг з державного реєстру (а.с. 11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, що сторони у шлюбі придбали квартиру, є співвласниками.

Суд вважає належними доказами: талон повідомлення (а.с. 12, 14, 15), постанову (а.с. 16), ухвалу (а.с. 17), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що сторони перебувають на стадії розлучення, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Суд вважає належним доказом: товарний чек (а.с. 26,27,28,29,30), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме розмір понесеного позивачкою матеріального збитку.

Суд вважає належними доказами: характеристику (а.с. 18), витяг з реєстру платників податків (а.с. 19), виписку (а.с. 20), податкову декларацію (а.с. 21), відомості про суми нарахованого доходу (а.с. 23), договір купівлі продажу (а.с. 23), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 24), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так які докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що позивачка з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05.02.2005 року, що підтверджується свідоцтвом (а.с. 7).

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва (а.с.8).

На даний час в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 17).

В період перебування у шлюбі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спільною частковою власністю, частки кожного з них складають по частині, що підтверджується витягами (а.с. 10,11).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є облаштованою всім необхідним для проживання сім`ї. В ній присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки та інше.

Після моменту подання позивачкою позову про розірвання шлюбу, відповідач почав перешкоджати позивачці та їх сину у використанні їх спільної квартири, а саме: змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі, не впускає в квартиру, не надає доступу до особистих речей, що встановлено поясненними позивачки, викладеними у змісті позовної заяви, талонами-повідомленнями (а.с.12,14,15), повідомленням (а.с.13).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скоєння економічного насильства, що виразилося в обмежуванні позивача в користуванні спільним майном, а саме: умисно змінив замки в дверях їх спільної з потерпілою ОСОБА_1 квартири, чим позбавив її права доступу та користування цим житлом та майном, що перебуває в ньому (а.с. 16).

На даний час позивачка разом із сином, у зв`язку з відсутністю доступу до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вимушена мешкати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на права власності ОСОБА_4 , що вбачається з договору купівлі-продажу (а.с.23), витягу (а.с.24), встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову.

Так як у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не було навіть ліжка, позивачка була вимушена облаштувати її для проживання з сином, а саме: придбати 01.04.2023 року ліжко «Карман» разом з матрацом «Оптіма Міх», загальною вартістю 20 150,00 грн. Крім того, позивачка придбала два стільці офісні «Малага», вартістю 2 470, 00 грн. кожен, загальною вартістю 4 940, 00 грн., термовентилятор INTERLUX INH-80005, вартістю 1 399,00 грн., мікрофон дитячий FIFINE K669B USB, вартістю 1 499,00 грн. Таким чином, позивачка ОСОБА_1 понесла затрати на загальну суму 27 988, 00 грн. Зазначені обставини підтверджуються товарними чеками (а.с.26,27,28,29,30).

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у якій мешкала позивачка з відповідачем та сином, є спільною частковою власністю сторін та обладнана всім необхідним для проживання сім`ї. В квартирі присутні всі необхідні меблі, речі для дитини, зокрема дитяче ліжко, стіл, крісло, велосипед, дитячий одяг, дитячі іграшки. Однак з вини відповідача, який змінив замки у вхідних дверях, не дає ключі, не впускає в квартиру, не надає доступу до особистих речей, чим чинить перешкоди позивачці у користуванні їх спільною частковою власністю та у користуванні побутовими речами та майном, яке було придбане під час шлюбу, позивачка понесла витрати пов`язані зі створенням побутових умов для себе та для їх спільної дитини.

Твердження відповідача, що понесені витрати позивачкою, щодо придбання даних речей, а саме ліжка, стільців, термовентилятора, дитячого мікрофону, можна розцінювати як додаткові витрати на утримання дитини, передбачені ст. 185 СК України, суд відкидає, так як позивачка придбала їх саме для забезпечення належних умов проживання для неї та сина, оскільки відповідач незаконним діями чинить перешкоди у користуванні їх спільним житлом та майном.

Суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , який незаконно чинить перешкоди позивачці в доступі до їх спільного житла, користування всім необхідним майном та речами для проживання позивачки та її сина, зобов`язаний відшкодувати позивачці ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 27 988,00 грн., понесену останньою для облаштування житла, яким на даний час користується ОСОБА_2 разом з сином, за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , завдану матеріальну шкоду в сумі 27 988,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов