Провадження № 22-ц/802/989/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представників відповідачів Карпука А. С., Восковського Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року АТ «Укрсиббанк» звернулось в суд із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 04 березня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 89 900 доларів США на споживчі цілі строком до 02 березня 2029 року, з погашенням кредиту рівними частинами згідно графіку платежів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позикодавцем банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно були укладені договори поруки № 0/1 від 04 березня 2008 року і № 26049 від 05 березня 2015 року.

Позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі.

Натомість ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 23 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 985 916 грн 93 коп., з яких:

- 657 716 грн 52 коп. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 69535 грн 24 коп. заборгованість за простроченими платежами;

- 274 285 грн 07 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом (відповідно до статті 1048 ЦК України);

- 22 725 грн 50 коп. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (відповідно до статті 625 ЦК України);

- 5 915 грн 21 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у період з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року;

- 25 274 грн 63 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь вказану заборгованість та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 1) від 04 березня 2008 року у загальному розмірі 89 034 грн 77 коп., з яких: 69 536 грн 24 коп. поточна заборгованість по кредиту станом на 23 вересня 2020 року; 13 583 грн 32 коп. відсотки, нараховані на поточну заборгованість за період з 04 грудня 2017 року по 23 вересня 2020 року; 5 195 грн 21 коп. пеня, нарахована на поточну заборгованість за період з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 1) від 04 березня 2008 року у загальному розмірі 89 034 грн 77 коп., з яких: 69 536 грн 24 коп. поточна заборгованість по кредиту станом на 23 вересня 2020 року, 13583 грн 32 коп. відсотки, нараховані на поточну заборгованість за період з 04 грудня 2017 року по 23 вересня 2020 року; 5 195 грн 21 коп. пеня, нарахована на поточну заборгованість за період з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, позивач АТ «Укрсиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції судове рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної правової оцінки усіх зібраних доказів та встановлених обставин, що мають значення для справи, у зв`язку із чим прийнято помилкове рішення про часткове задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Постановою Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» було залишено без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2021 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 серпня 2023 року постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки банк не дотримався установленого порядку - не направив позичальнику вимогу про дострокове повернення коштів за кредитним договором, то не настав термін виконання грошового зобов`язання у повному обсязі.

У зв`язку із чим вважав, що до задоволення підлягають лише позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за кредитом, строк погашення якої настав, а саме простроченої заборгованості у розмірі 89034 грн 77 коп., яка складається із: поточної заборгованості по кредиту 69536 грн 24 коп.; відсотків нарахованих на поточну заборгованість 13583 грн 32 коп.; пені нарахованої на поточну заборгованість 5195 грн 21 коп.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 04 березня 2008 року між позивачем АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 89900 доларів США на споживчі цілі строком до 02 березня 2029 року, з погашенням кредиту рівними частинами згідно графіку платежів.

У подальшому строк кредитування був збільшений до 04 березня 2044 року, на підставі пункту 3 додаткової угоди № 4 від 30 листопада 2009 року до указаного кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 березня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 , 05 березня 2015 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки, № 0/1 та № 260495.

Зі змісту наведених договорів поруки вбачається, що поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожен окремо поручився за виконання взятих позичальником ОСОБА_1 кредитних зобов`язань.

Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитом відповідача ОСОБА_1 станом на 23 вересня 2020 року, що становить 985916 грн 93 коп, і складається з:

тіла кредиту в розмірі 657716 грн 52 коп., з яких 69535 грн 24 коп. за простроченими платежами;

договірних процентів в розмірі 274285 грн 07 коп.;

3% річних згідно статті 625 ЦК України в розмірі 22 725 грн 50 коп.;

пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у період з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 5915 грн 21 коп.;

пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 24 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 25274 грн 63 коп.

Крім того встановлено, що пунктом 12.1 кредитного договору № 1 від 04 березня 2008 року передбачено, що у випадку настання визначених договором обставин та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2023 року зазначив, що судами попередніх інстанції було зроблено помилковий висновок про стягнення лише простроченої заборгованості за кредитом та процентами, нарахованими на цю заборгованість, оскільки суди вважали, що за кредитним договором у даному випадку не настав термін виконання грошового зобов`язання у повному обсязі по тій причині, що банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів вимогу про таке повернення не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Частинами першою другою статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), за правилом статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з кредитного договору № 1 від 04 березня 2008 року ОСОБА_1 отримав кошти від АТ «Укрсиббанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Відповідно до пункту 1.3.3 кредитного договору № 1, укладеного 04 березня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди, що нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Проценти нараховуються на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів на суму наданого кредиту, яка не повернута позичальником, тобто на залишок кредиту як строкового, так і простроченого.

Позивач АТ «Укрсиббанк» свої зобов`язання за кредитною угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 89 900 доларів США, що підтверджується наявними у справі доказами.

Усупереч умовам договору ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим банк цілком правомірно і обґрунтовано звернувся до суду з вимогою дострокового повернення всієї суми позики та процентів.

Однак, суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідачів лише суму поточної заборгованості за тілом кредиту та відсотки нараховані саме на цю суму, зазначені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи не врахував і помилково застосував положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка на час виникнення спірних правовідносин (на час звернення з позовом до суду) втратила чинність, безпідставно відмовив у стягненні з відповідачів усієї суми заборгованості за кредитом та процентів.

Щодо стягнення пені колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Наведене вище дає підстави вважати, що позивач у цій справі має право на стягнення пені, яка нарахована за несвоєчасне погашення заборгованості як за тілом кредиту так і за процентами, що не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного позивачем рішення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Отже, відмовляючи банку у стягненні з відповідачів 22725 грн 20 коп. 3% річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про передчасність цих вимог, зіславшись на висновок Великої Палати Верховного Суду з цього питання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та застосування норми матеріального права, що втратила чинність, то оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з кожного із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача АТ «Укрсиббанк» слід стягнути по 12018 грн 07 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 04 березня 2008 року у розмірі 963 190 (дев`ятсот шістдесят три тисячі сто дев`яносто) грн 43 коп. з яких заборгованість за тілом кредиту - 657 716 грн 52 коп.; заборгованість за договірними процентами - 274285 грн 07 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 5 915 грн 21 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 25 274 грн 63 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 04 березня 2008 року у розмірі 963 190 (дев`ятсот шістдесят три тисячі сто дев`яносто) грн 43 коп. з яких заборгованість за тілом кредиту - 657 716 грн 52 коп.; заборгованість за договірними процентами - 274285 грн 07 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 5 915 грн 21 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 25 274 грн 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір в розмірі по 12018 (дванадцять тисяч вісімнадцять) грн 07 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді