Провадження 2/127/4438/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом, зобов`язання укласти договір найму, -

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу її прізвище « ОСОБА_3 », померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 21.03.1993 року позивач був зареєстрований та проживав разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Вінницької міської ради №2550 від 20.10.2011 року надано дозвіл на укладення договору найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з ОСОБА_1 , замість матері ОСОБА_4 (за взаємною згодою членів сім`ї).

Однак, дану квартиру позивач не приватизував, оскільки був призваний на службу до Збройних Сил України і зареєстрований при військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , а з 22.10.2018 року при військовій частині за адресою: АДРЕСА_4 . Фактично весь цей час позивач проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із зняттям позивача з реєстрації, рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1972 від 13.09.2018 року надано дозвіл на укладення договору найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , зі ОСОБА_4 , яка також квартиру не приватизувала.

Звернувшись із заявою від 25.10.2023 року щодо укладення договору найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 , листом від 27.10.2023 року ОСОБА_1 отримав відмову, мотивовану тим, що він не зареєстрований у квартирі, у нього відсутній ордер на зайняття квартири.

Невизнання відповідачем права позивача на користування квартирою стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_5 , житловою площею 30,4 кв.м. та зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ним договір найму квартири АДРЕСА_5 , житловою площею 30,4 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Олійник О.Л. позов підтримав, просив захистити житлові права позивача та задоволити вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Зауважив, що в спірній квартирі позивач проживає з народження. Ордер на квартиру не зберігся. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає, спори щодо права проживання та користування спірним житлом відсутні.

В судовому засіданні представник виконкому Вінницької міської ради Чуй В.П. при ухваленні рішення покладався на думку суду. Суду пояснив, що спорів щодо квартири АДРЕСА_5 немає. Позивач звертався за укладенням договору найму, але виконком не може укласти такий договір за відсутності ордера.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), є офіцером Збройних Сил України, з 03.05.1993 року проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відміток у паспорті позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21.03.1993 року по 31.05.2018 року. З 11.06.2018 року по 26.06.2018 року був зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . З 22.10.2018 року по 05.11.2019 року був зареєстрований у в/ч по АДРЕСА_6 . З 05.11.2019 року і на даний час зареєстрований у в/ч по АДРЕСА_7 .

Мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_3 »), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , також була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Вінницької міської ради №2550 від 20.10.2011 року надано дозвіл ЖЕК на укладення договору найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в цій квартирі з 1993 року, замість матері ОСОБА_4 (за взаємною згодою членів сім`ї). Склад сім`ї 2 особи, в т.ч. мати.

У зв`язку із зняттям позивача з реєстрації в 2018 році, рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1972 від 13.09.2018 року надано дозвіл на укладення договору найму на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , зі ОСОБА_4 .

Згідно актів обстеження житлових умов від 10.10.2023 року, 19.10.2023 року особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_5 , був відкритий на ім`я ОСОБА_4 , у квартирі проживали мати ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 , в даний час проживає один ОСОБА_1 .

Після смерті матері позивач продовжує проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оплачує надані комунальні послуги.

25.10.2023 року позивач звернувся до виконкому Вінницької міської ради із заявою про укладення договору найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте листом від 27.10.2023 року ОСОБА_1 отримав відмову, мотивовану тим, що він не зареєстрований у квартирі і у нього відсутній ордер на зайняття житлової площі.

Таким чином, між сторонами виникли житлові правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЖК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Статтею 47 Конституції України передбачено: кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Житлові права громадян врегульовані ст. 9 ЖК України. Зокрема, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ч. 1 ст. 58 ЖК України).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно із ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 106 Житлового кодексу України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

У разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення права і обов`язки за договором найму здійснюють члени його сім`ї (ст. 166 ч. 2 Житлового кодексу України).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.02.2021 року у справі № 296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України

від 8 жовтня 1992 р. N 572, зі змінами, зокрема, визначено, що користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право, зокрема, на: своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством;відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров`ю внаслідок незадовільного утримання будинку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства; переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Користування наймачем (орендарем) квартири (кімнати) здійснюється згідно з договором найму (оренди). Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян; дотримуватися правил утримання тварин у домашніх умовах; утримувати тварин у квартирі, де проживають співвласники або наймачі (орендарі), за погодженням з ними; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з народження постійно проживає в квартирі, був зареєстрований в квартирі до 2018 року і 20.10.2011 року виконкомом був наданий дозвіл на укладення із ним договору найму житлового приміщення, позивач несе витрати по утриманню і сплаті житлово-комунальних послуг, законність його проживання будь-ким не оспорюється, вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом протягом усього часу проживання ОСОБА_1 в квартирі ні виконавчим комітетом Вінницької міської ради, ні іншими особами не заявлялись.

Іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Тому позивач має право на визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_5 .

Враховуючи те, що квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Вінниці, а виконавчий комітет є уповноваженим органом, суд вважає необхідним зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_5 , житловою площею 30,4 кв.м.

Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 63, 64, 106, 166 ч. 2 Житлового кодексу України, Правилами користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 8 жовтня 1992 р. N 572, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування квартирою АДРЕСА_5 , житловою площею 30,4 кв.м.

Зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_5 , житловою площею 30,4 кв.м.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3

- відповідач виконавчий комітет Вінницької міської ради, 21100, м. Вінниця, вул. Соборна, 59,

Повне судове рішення складене 13 грудня 2023 року.

Суддя: