Справа № 536/359/23
Провадження № 2/536/329/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Пасєчнікової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 18 листопада 2011 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб у Білецьківській сільській раді Кременчуцького району.

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

У лютому місяці 2023 року у їхнього сина ОСОБА_3 була виявлена хвороба поллиноз. У зв`язку з хворобою дитина потребує додаткових витрат на лікування. Вона не в змозі повністю забезпечити необхідні витрати на дитину.

Загальна сума витрат на лікування та придбання ліків за період з 21.01.2023 року по 01.03.2023 року становить 4 447 грн.

Таким чином відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на лікування дитини.

Відповідач є працездатним, має місце роботи і отримує заробітну плату. Відповідач інших утриманців не має.

На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким:

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в сумі 4 447 грн.

У відзиві на позов відповідач вказав, що всі заявлені позивачем додаткові витрати на дитину були здійснені у приватному лікувальному закладі, що діє на комерційній основі. На даний момент держава на належному рівні забезпечує доступ громадян до безкоштовної медицини. Так, на даний момент, дослідження проведені її синові можна зробити у будь-якому закладі, який має договір з НСЗУ Національна служба здоров`я України за пакетом "Медична допомога дорослим та дітям в амбулаторних умовах (профілактика, спостереження, діагностика, лікування та медична реабілітація)", а також відповідне обладнання та фахівця. Тобто проведені медичні дослідження, аналізи та УЗД, можливо було зробити за направленням сімейного лікаря безкоштовно у лікувальних закладах міста Кременчук, проте, позивач, на власний розсуд обрав комерційний лікувальний заклад.

Крім цього вказував, що батьки мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, тому заявлена суму до стягнення в розмірі 4447 грн. повинна бути поділена пропорційно.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Його представник просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що 18 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб у Білецьківській сільській раді Кременчуцького району.

Від шлюбу вони мають малолітню дитину: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

У лютому місяці 2023 року у їхнього сина ОСОБА_3 була виявлена хвороба поллиноз. У зв`язку з хворобою дитина потребує додаткових витрат на лікування.

Загальна сума витрат на лікування та придбання ліків за період з 21.01.2023 року по 01.03.2023 року становить 4 447 грн., що підтверджується відповідними доказами.

Відповідач заперечуючи проти позову вказував, що ці витрати здійснювалися у приватних закладах охорони здоров`я, а не в державних, що зокрема призвело до значних трат, та вважає цю обставину як підставу для відмови у позові, з чим не може погодить суд з огляду на таке.

Відповідно до ст.16 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що Кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає зокрема:

- життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини,

- кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я.

Отже, Законом визначено право кожної особи на вибір закладу охорони здоров`я для отримання кваліфікованої медичної допомоги, тому вибір позивачем приватного закладу охорони здоров`я не суперечить закону, більш того не може слугувати обставиною для відмови у позові.

В даному випадку існує розбіжність поглядів на ступінь участі батьків у вихованні дитини, та таке питання регулюється главою 13 «ОСОБИСТІ НЕМАЙНОВІ ПРАВА І ОБОВ`ЯЗКИ БАТЬКІВ ТА ДІТЕЙ» Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Вирішуючи питання про суму стягнення додаткових коштів з відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Таким чином, враховуючи рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини, тому суд вважає, що позовна вимога повинна бути зменшена наполовину, тобто до 2 223,5 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, позов задоволено частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 536 гривні 80 копійок, решту коштів компенсувати за рахунок держави, та половину витрат на правову допомогу в розмірі 750 гривень.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2 223,5 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 536 гривні 80 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський