Номер провадження: 22-ц/813/1014/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Домусчі Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення р6ечових прав,

встановив:

08.09.2020 року ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про припинення права власності на кв. АДРЕСА_1 , зареєстрованого 16.02.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на підставі свідоцтва №98, виданого 16.02.2015 року.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, постановою Одеського апеляційного суду від 04.02.2020 року у справі № 522/5065/15-ц позов ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 (правонаступник після смерті є ОСОБА_4 ), ОСОБА_6 , Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції, визнано недійсним постанову Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. від 24.12.2014 року та складений ним акт від 24.12.2014 року про передачу стягувачу ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2-11570/11, виданим 18.02.2013 року Приморським районним судом м.Одеси, належну боржнику ОСОБА_6 кв. АДРЕСА_1 , вартістю 1 755 921 грн.; визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, за №98, видане 16.02.2015 року нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на ім`я ОСОБА_5 , в решті вимог (про скасування державної реєстрації права власності, номер запису 8738148 від 16.02.2015 року) відмовлено.

Проте, згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції. що набула чинності з 16.01.2020 року, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На час прийняття судового рішення суду апеляційної інстанції від 04.02.2020 року вже діяла нова редакція ст.26 Закону, що унеможливило внесення відомостей до Державного реєстру прав про скасування речового права ОСОБА_4 без наявності судового рішення про припинення його речового права.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , було відмовлено (т.1, а.с.147-151).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ставив питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2021 року, та постановлення нового, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.159-160).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 року від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 року визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Драгомерецький М.М., Цюра Т.В. (т.2, а.с.148).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023 року, суддя Цюра Т.В. замінена на суддю постійно діючого складу колегії суддів - Громіка Р.Д. (т.2, а.с.154).

У зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_1 ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2023 року було залучено до участі у справі в якості його правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.2, а.с.155).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Котика Ф.І. (т.2, а.с.184-192).

Колегією суддів було також враховано, заяву представника відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_8 про розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника. Крім того, представник просить оскаржуване рішення залишити без змін (т.2, а.с.193).

Апеляційний суд також зазначає, що позивач ОСОБА_3 є громадянкою Держави Ізраїль та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2, а.с.110).

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання.

З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Одеським апеляційним судом 05.10.2023 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення позивача ОСОБА_3 про слухання справи 06.12.2023 року о 16 год. 00 хв., що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням (т.2, а.с.187).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 06.12.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 15.12.2023 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (т.1, а.с.169), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту (т.1, а.с.147-151).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 04.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсною постанову заступника начальника Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ Козюка О.М. від 24.12. 2014 року, акт від 24.12.2014 року про передачу стягувачу ОСОБА_5 у рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2-11570/11, виданим 18.02.2013 року Приморським районним судом м. Одеси, кв. АДРЕСА_1 , що належала боржнику ОСОБА_6 ;

визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, видане 16.02.2015 року за № 98 нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на ім`я ОСОБА_5 .

В решті вимог було відмовлено (т.1, а.с.8-11).

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020р. касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 04.04.2020р. залишено без змін (т.1, а.с.131).

У постанові касаційного суду зазначено: «апеляційний суд правильно застосував ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до Закону» (т.1, а.с.131-138).

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (редакції від 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а «також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що, на відміну від ч. 2 ст. 26 цього Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Як зазначалося вище, судовим рішенням на користь позивача прийнято рішення про визнання недійсними документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав власності на квартиру за ОСОБА_5 .

Разом із тим, позивачем не надано належних доказів про відмову державним реєстратором, або іншою посадовою особою Міністерства юстиції України здійснити на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 04.02.2020 року припинення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції правильно роз`яснив право позивача звернутися до державного реєстратора із заявою відповідної форми про проведення реєстраційних дій щодо припинення права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно, а також належно завірену копію постанови Одеського апеляційного суду від 04.02.2020 року з відміткою про набрання законної сили.

Позивач в прохальній частині позовної заяви ставив питання про припинення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.3, 63).

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки власником спірної квартири є відповідачка ОСОБА_4 на підставі договору про розподіл спадкового майна від 28.03.2016 року.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.12.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький