ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26076/21

Провадження № 22-ц/4820/1063/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Оніщука Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року, суддя Палінчак О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання незаконним і скасування рішення сесії сільської ради, скасування реєстрації земельних ділянок,

встановив:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просила визнати незаконним і скасувати п.п. 1.1, 1.21 рішення 51-ї сесії Гвардійської сільської ради №70 від 02.06.2020 року, скасувати реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,45 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га, в с. Доброгорща Хмельницького району.

В обґрунтування позову вказала, що у постійному користуванні її матері, ОСОБА_4 з 1995 року знаходилися земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1,29 га, які були занесені до облікового номеру в погосподарську книгу, з яких 0,25 га для обслуговування будинку та господарських будівель, 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, 0,75 га для сінокосіння і випасання худоби, яка складається з двох земельних ділянок відповідно до збірних кадастрових планів, якими користувалась позивач разом із мамою з 1996 року.

Після смерті матері в 2020 році, вона, як єдиний спадкоємець першої черги, успадкувала все належне ОСОБА_4 майно, в тому числі і вищезазначений житловий будинок.

Однак, Гвардійська сільська рада відмовила їй у заяві про надання у власність вказаних земельних ділянок, надання викопіювання на земельну ділянку для сінокосіння і випасання худоби та наданні згоди на розробку проекту землеустрою.

На її звернення, сертифікований інженер-землевпорядник розробив збірний кадастровий план споєної земельної ділянки, зі змісту якого вона дізналася про те, що на її земельну ділянку, площею 0,3969 га, накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,4500 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га.

Технічна документація щодо формування вказаних земельних ділянок була розроблена на підставі рішення 51 сесії Гвардійської сільської ради №70 від 02.06.2020 року, згідно з яким надано дозвіл на розробку проектів землеустрою на земельну ділянку площею 0,2023 га ОСОБА_3 , та на земельну ділянку площею 0,4500 га ОСОБА_1 , за рахунок сформованої земельної ділянки, загальною площею 16,7914 га, з кадастровим номером :07:012:0121.

В той же час, земельна ділянка, загальною площею 16,7914 га, з кадастровим номером :07:012:0121, не знаходиться у користуванні, оскільки ця земельна ділянка розподілена на 25 земельних ділянок, які знаходилися в користуванні громадян, записані в погосподарські книги, їх ідентифіковано в публічній кадастровій карті, призначення цієї земельної ділянки - для сінокосіння та випасання худоби.

Сільська рада змінила цільове призначення землі та надала згоду на виготовлення проектної документації всім фактичним землекористувачам, крім неї, а також відмовила у наданні викопіювання та графічних матеріалів її земельної ділянки з метою перешкодити їй у здійсненні приватизації цієї землі.

Оскільки реєстрацією земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,4500 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га порушено право землекористування позивача та унеможливлено право приватизації земельної ділянки площею 0,3969 га, яка знаходиться на праві постійного користування позивача, в той час як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не оформили своїх прав на земельні ділянки вже більше року, вважає, що захист її права може бути здійснено шляхом скасування реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В рішенні суд, зокрема, звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 до Гвардійської сільської ради було подано заяву про передачу у власність трьох земельних ділянок з порушенням порядку звернення, встановленого земельним законодавством, зокрема ч. 6 ст. 118 ЗК України. Право постійного користування позивача або її матері земельними ділянками, загальною площею 1,29 га, розташованими по АДРЕСА_1 , не посвідчено відповідними державними актами. Позивачем не доведено належності їй на праві користування спірної земельної ділянки, а тому відсутні підстави для визнання незаконними та скасування рішень Гвардійської сільської ради про визнання недійсними та скасування рішення в частині надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходив з того, що представником третьої особи попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат поданий вчасно, їх розмір належним чином підтверджено відповідними документами, а тому витрати на правову допомогу підлягають компенсації ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 . Зменшуючи розмір відповідних витрат, суд врахував заперечення позивача, принцип розумності та співмірності витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 28.03.20213 року ОСОБА_5 просила апеляційний суд його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала, що судом надано оцінку обставинам, які позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не просив встановлювати. Є невірним посилання суду ту обставину, що земельна ділянка, загальною площею 16,7914 га, з кадастровим номером :07:012:0121, не знаходиться на праві користування, оскільки ця земельна ділянка розподілена на 25 земельних ділянок, які перебували у користуванні фізичних осіб, були записані в погосподарські книги.

Гвардійська сільська рада незаконно протидіяла їй в приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні, у зв`язку з чим вона оскаржила прийняте сільською радою рішення щодо надання дозволу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на розробку проектів землеустрою на земельні ділянки, які накладаються на її земельну ділянку.

Вказала, що реєстрацією земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,45 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га, порушено її право землекористування та унеможливлено право приватизації земельної ділянки площею 0,3969 га, яка перебуває у її постійному користуванні згідно із записами в погосподарській книзі, в той час як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не оформили своїх прав на земельні ділянки більше одного року. Тому, з урахуванням обставин справи, захист її права може бути здійснено шляхом скасування реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з вищезазначеними кадастровими номерами, що дозволили б їй отримати викопіювання земельної ділянки згідно з фактичним користуванням та у відповідності до кадастрової карти.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_5 просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в стягненні витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказала, що при ухваленні додаткового рішення судом не перевірено правових підстав для стягнення судових витрат на користь третьої особи та не перевірив співмірність заявлених до відшкодування витрат з їх фактичною необхідність. Зазначила, що відомості, зазначені в додатку до договору про надання правової допомоги та відповідного акту про надання послуг із правничої допомоги, суперечать один одному.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області проти апеляційної скарги заперечило, підтримало висновки суду першої інстанції та зауважило, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо того, що позивач набула права постійного користування земельними ділянками площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства та 0,75 га для сінокосіння і випасання худоби після смерті її матері в порядку спадкування за законом на підставі відомостей із погосподарської книги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила, підтримала оскаржуване судове рішення.

В судове засідання апелянт не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в суді проти апеляційної скарги заперечив, послався на обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду, яким вирішено спір по суті, та часткового задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є дочкою та єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається зі змісту фотокопії виписки з погосподарської книги від 06.10.2020 року №2938, виданої виконкомом Гвардійської сільської ради, в погосподарській книзі №13 за період 2016-2020 р.р., особовий рахунок № НОМЕР_1 , міститься запис про те, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , належав померлій ОСОБА_4 . За вказаним господарством, починаючи з 1996 року рахувалася земельна ділянка, площею 1,29 га, в тому числі для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га, для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га.

29.07.2021 року ОСОБА_4 звернулася до Гвардійського сільського голови із заявою про вирішення на найближчій сесії питання про передачу їй у власність наступних земельних ділянок: для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га, для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га.

Як вбачається зі змісту відповіді сільського голови Гвардійської сільської ради від 26.08.2021 року за №1247, подана позивачем заява з проханням щодо передачі у власність трьох земельних ділянок, не відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 ЗК України, оскільки в поданому клопотанні відсутні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, у зв`язку з чим в задоволенні прохання відмовлено.

У повідомленні від 12.10.2021 року №1559, на запит від 07.10.2021 року №22, зазначено, що погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад по кожному з розташованих на їх території сільських населених пунктів, і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється. За особовим рахунком № НОМЕР_1 містяться лише відомості про площі земельних ділянок в розрізі їх використання та угідь.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14.04.2020 року звернулися до Гвардійської сільської ради із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення, з метою передачі у власність, в межах норм безоплатної приватизації, долучивши до заяв викопіювання з кадастрової карти.

Згідно з витягом з рішення 51 сесії Гвардійської сільської ради (7 скликання) від 02.06.2020 року №70, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення з «16.00-землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)» на «01.03-для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення)» за рахунок сформованої земельної ділянки, загальною площею 16,7914 га, з кадастровим номером :07:012:0121: ОСОБА_3 , на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,2023 га, за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, Гвардійська сільська рада (за межами населених пунктів) згідно з доданим до заяви викопіюванням (п. 1.1 рішення); ОСОБА_1 , на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,45 га, за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, Гвардійська сільська рада (за межами населених пунктів), згідно з доданим до заяви викопіюванням (п. 1.21 рішення).

На підставі вказаного рішення сесії Гвардійської сільської ради від 02.06.2020 року №70, договору на розроблення проекту землеустрою від 02.12.2020 року, ФОП ОСОБА_6 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до копії повідомлення від 09.08.2021 року №1165, в Гвардійській сільській раді відсутні картографічні матеріали на земельну ділянку площею 0,75 га, для сінокосіння і випасання худоби в с. Доброгорща.

21.10.2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,45 га, та :07:012:0218, площею 0,2023 га, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що реєстрація цих земельних ділянок порушила право позивача на землекористування та унеможливила реалізацію її права на приватизацію земельної ділянки, площею 0,3969 га, яка знаходиться в її постійному користуванні, в той час як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не оформили своїх прав на земельні ділянки.

У відповіді ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.10.2021 року №Ц-404/0-0.384-475/45-21, зазначено про відсутність правових підстав для скасування реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 та :07:012:0218 у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до п. г) ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України в редакції, чинній на час закріплення за господарством, що в АДРЕСА_1 в 1996 році землі загальною площею 1,29 га, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з частиною першою статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не надала суду доказів належності їй на праві користування або на праві власності земельної ділянки, на яку накладаються земельні ділянки, які сформовані на підставі оспорюваного рішення в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Посилання позивача, як на підтвердження своїх доводів щодо накладення на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, інших земельних ділянок, на розроблений інженером-землевпорядником ОСОБА_7 збірний кадастровий план земельної ділянки апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки долучена позивачем фотокопії схематичного зображення земельної ділянки площею 0,3969 га не містить даних щодо координат усіх поворотних точок відповідної земельної ділянки, її меж, кадастрових номерів суміжних земельних ділянок, а також інших відомостей, передбачених законодавством із землеустрою, що свідчить про неналежність та недостовірність даного доказу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2021 року у справі №372/3519/17 (провадження №61-9176св19) зазначено, що орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

У постанові від 17.10.2018 року у справі №380/624/16 (провадження №14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №206/4712/17 (провадження №14-96цс19) про те, що отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність чи у користування.

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі №450/3693/18 (провадження №61-4944св21)).

Таким чином, враховуючи, що рішення щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за межами населених пунктів на території Гвардійської сільської ради Хмельницької області не приймалося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваним рішенням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Гвардійська сільська рада жодним чином не порушила прав та інтересів позивача на спірну земельну ділянку (постанова Верховного Суду від 11.07.2022 року у справі №759/132/20).

Позовні вимоги про скасування реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,45 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га, є похідними від задоволення вимоги про скасування рішення Гвардійської сільської ради №70 від 02.06.2020 року в частині наданні згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок для передачі у власність, тому підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

В той же час, додаткове рішення суду про розподіл між сторонами судових витрат підлягає зміні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським бюро «Євгена Оніщука», в особі керуючого Оніщука Є.О., та ОСОБА_1 01.12.2021 року укладено договір №60 про надання правової допомоги згідно з яким адвокат зобов`язався представляти інтереси клієнта, в тому числі у судах всіх інстанцій.

Відповідно до п. 4.1 Договору, правову допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує на умовах, визначених у додатках до Договору, якщо про інше не домовлено сторонами.

Згідно з п. 4.4. Договору, за результатами наданої правової допомоги сторонами може підписуватись акт наданих послуг, в якому вказується обсяг та вартість наданої допомоги.

В п. 1 додатку №1 до Договору № 60 про надання правової допомоги від 01.12.2021 року, відповідно до п. 4.1. Договору сторони погодили, що гонорар адвокатського бюро за надання правової допомоги стосовно представництва інтересів клієнта як третьої особи та/або відповідача у справі №686/26076/21 за позовом ОСОБА_2 становить в суді першої інстанції 20000 грн. без ПДВ, які клієнт зобов`язаний сплатити адвокатському бюро протягом 10 банківських днів з моменту стягнення (отримання) клієнтом витрат на правову (правничу) допомогу з позивача.

Як вбачається зі змісту акту (звіту) №1 наданих послуг (виконаних робіт), від 28.03.2023 року, адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуг на загальну суму 20000 грн.

Так, зокрема, адвокатом надано клієнту послуги із прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь у судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 та отримання копії позовної заяви з додаткам 02.12.2021 року, підготовка, відправка позивачу, відповідачам, третій особі та до суду відзиву у справі №686/26076/21 на 8 сторінках з додатками, підготовка та відправка до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження 13-14.12.2021 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 03.02.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 14.04.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 24.05.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 27.07.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21, ознайомлення з матеріалами, які подані відповідачами на виконання ухвали від 27.07.2022 року про витребування документів - 17.08.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь у судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 07.09.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь у судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21, отримання копії позовної заяви в новій редакції - 30.11.2022 року, підготовка, відправка позивачу, відповідачам, третій особі та до суду пояснення у справі на 11 сторінках з урахуванням позовної заяви в новій редакції - 05-06.12.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь у судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 14.12.2022 року, прибуття до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, участь в судовому засіданні з розгляду справи №686/26076/21 - 28.03.2023 року.

Так, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодування понесених третьою особою ОСОБА_1 адвокатських витрат у визначеній судом першої інстанції сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності.

Зважаючи на складність справи, а саме предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом у даній справі, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги, стягнутої судом до відшкодування у розмірі 15000 грн., є значно завищеним.

Так, поданий адвокатом Оніщуком Є.О. відзив на позов не є значним за обсягом (налічує 8 сторінок), а письмові пояснення щодо уточненої позовної заяви позивача дублюють в значній мірі змісту відзиву на позов та не є складними за своїм змістом.

Судовий розгляд справи за в суді першої інстанції відбувався за участі адвоката Оніщука Є.О. 02.12.2021 року тривалістю 3 хв., 03.02.2022 року тривалістю 4 хв., 14.04.2022 року тривалістю 3 хв., 27.07.2022 року тривалістю 6 хв., 30.11.2022 року тривалістю 4 хв., 14.12.2022 року тривалістю 2 хв., 28.03.2023 року тривалістю 43 хв.

Враховуючи встановлені обставини справи, з огляду на принципи розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, з 15000 грн. до 10000 грн.

Враховуючи наведене, додаткове судове рішення підлягає зміні в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова