Провадження №2-н/359/1746/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирка С.С., перевіривши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою у якій просить видати судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Заявник просить стягнути аліменти у розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення цієї заяви до суду і до повноліття дитини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Вбачається, що вимога про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відповідає встановленим вимогам.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 цього Кодексу у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, сума судового збору є чітко визначеною Законом України «Про судовий збір», а тому підлягає стягненню при видачі судового наказу. Однак розмір суми витрат на професійну правничу допомогу визнається безпосередньо стороною та може бути зменшений лише за клопотанням іншої сторони (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Тобто, вбачається, що оскільки розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, то останній позбавлений права на подання відповідного клопотання про зменшення таких витрат.

Частиною 3 ст. 165 ЦК України визначено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що за вимогою заявника про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. не може бути видано судовий наказ, оскільки вона входять до предмету доказування у справі, що розглядається у порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 161, 165 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

Суддя: Чирка С.С.