ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6863/20
Провадження № 2-др/210/10/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
07 грудня 2023 року
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сільченко В. Є.,
при секретарі Печарник В.О.
розглянувши заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу у справі №210/6863/20 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання дій протиправних, зобов`язання до вчинення дій, за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу, -
Представником Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» надано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення в обґрунтування якого зазначено, що заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних судових витрат.
У відповідності до ч.4 ст.270 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення у відсутність сторін та без фіксації технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання дій протиправних, зобов`язання до вчинення дій задоволено.В задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу відмовлено.

При цьому, судом не вирішено в судовому рішенні вимогу щодо стягнення на користь позивачавитрат на правову допомогу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги №29/11/20 від 24.11.2020 року, копію додатку до договору 1про надання правової (правничої) допомоги №29/11/20 від 24.11.2020 року,копію Акту виконаних робіт про надання юридичних послуг, копію товарного чеку №1/29/20 від 25.11.2020 року та №2/29/20 від 26.11.2023 року, а також Ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом.

Враховуючи вищевикладене, з метою належного виконання судового рішення, суд доходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 62, 133, 134, 137, 140, 141, 142, 246, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №210/6863/20 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання дій протиправних, зобов`язання до вчинення дій, за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (50005, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 1, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 18 000 грн. (вісімнадцять тисяч гривень).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: В. Є. Сільченко