Справа № 147/1318/23
Провадження № 2/147/346/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (в редакції позовних вимог від 03.10.2023) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.05.2023 поліцейськими відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно з протоколом, 01.05.2023 о 14 год. 17 хв. він керував транспортним засобом номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, що виражалося в почервонінні обличчя, тремтіння рук , підвищена жвавість та незв`язне мовлення. Поліцейські всупереч його волі вказали в протоколі, що він відмовився від проходження медичного огляду в Тростянецькій ЦРЛ, що є неправдою. Навпаки, він сам більше години вимагав направлення на медичний огляд, у відділенні поліції №2 написав відповідну заяву, на яку не отримав і до сьогодні жодної реакції та відповіді.

Стверджує, що йому протиправно відповідачем №1 не було надано направлення на медичний огляд. Прочекавши в вестибюлі відповідача біля години, змушений був добратись без свого авто до ЦРЛ смт Тростянець та знову дзвонив на тел. 102 щоб надали направлення на проходження медичного огляду, навіть приїхали поліцейські, що складали протокол, але відмовились в приймальному відділенні медичного закладу. Тільки за його заявою і наполяганням освідували, про що свідчить висновок медичного закладу від 01.05.2023, в якому вказано про відсутність в ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, адже ніяких ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння не було виявлено.

Постановою Тростянецького районного Вінницької області у справі №147/577/23 від 03 липня 2023року провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Постанова ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

Таким чином, внаслідок незаконного складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 01.05.2023 та формулюванням протиправного обвинувачення йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в негативних емоціях, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниженні гідності та втратою авторитету серед односельчан та навіть проблемами з працевлаштуванням.

Зважаючи на вищенаведене, він змушений подати позовну заяву про відшкодування з відповідача №1 моральної шкоди в порядку компенсації за завдану його неправомірними, незаконними діями шкоду.

Зазначив, що відповідно до ст. 1174 ЦК України дії працівника патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про безпідставність здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих негативних наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння моральної шкоди. Зауважує, що внаслідок протиправних дій відповідача №1 він змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило звичний ритм життя та призвело до душевних страждань, нервової напруги, порушило звичний ритм життя, вплинуло на репутацію, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що слід стягнути з відповідача на його користь в порядку компенсації за завдану шкоду, яку він оцінює в 50 000 гривень. Такий розмір компенсації є адекватним відшкодуванням спричиненої моральної шкоди.

Ухвалою судді від 04 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 жовтня 2023 року від відповідача-1 Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на адресу суд надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позов не визнають, просять відмовити повністю. В обгрунтування зазначили, що відшкодування шкоди, завданої незаконним діями чи бездіяльністю, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому шкоди, регулюється ч.1-ч.4 ст. 1176 ЦК України. Відповідно до Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Саме тому, факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає.

Окрім того, норма вказаного закону передбачає спеціальний суб`єктний склад учасників правовідносин, зокрема заподіювачем шкоди може бути орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, орган досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Позивач посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вважає що у нього виникає право на компенсацію шкоди, завдану в наслідок незаконного складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Працівник поліції ОСОБА_3 , який складав даний протокол, перебував на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області. Таким чином, вказаний працівник поліції не є тою посадовою особою, на діяльність якого поширюються норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений позов в повному обсязі, за обставин, викладених у ньому, просить задовольнити його. Додатково пояснив, що дійсно вказаними незаконними діями, а саме складенням протоколу про адміністративне правопорушення йому завдано моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, він не зміг повноцінно жити, оскільки мав влаштуватись на роботу в МХП, пройшов комісію, однак йому було відмовлено, оскільки тривав розгляд справи. Стверджує, що саме 50000 грн. є достатньою сумою, оскільки якби він влаштувався на роботу в той період, то отримав би таку заробітну плату офіційно на роботі. Моральна шкода полягає в тому, що його незаконно затримано, завдано психологічної травми. Був стрес, всі його оточуючі зневірились у нього.

Представник відповідача-1 Господарець А.А. в судовому засіданні заперечила щодо заявленого позову, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити у позові повністю з мотивів викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача -2 Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомляли про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило. Відзиву на позов не подано.

Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №321333 від 01 травня 2023 року, який складений інспектором СРПП ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Колєснік В.М., 01.05.2023 о 13:29 год на а/д Р33 смт Тростянець - с. Ободівка водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL VEСTRA номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, підвищена жвавість чи рухливість, незв`язне мовлення. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. (а.с.19).

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 липня 2023 року у справі №147/577/23 провадження у справі щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 14.07.2023 (а.с. 15-17).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з ч.3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституція України).

Згідно з ч.1-ч.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Наведена позиція висловлена у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовий висновок щодо застосування ст. ст. 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Пунктом четвертим частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та моральна шкода.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП наступає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок освідування особи на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння передбачений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.07.2023 у справі №147/577/23 встановлено, що судом було досліджено матеріали адміністративної справи, зокрема протокол серії ААБ №321333 від 01.05.2023; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №72 від 01 травня 2023 року; вислухано пояснення свідків, досліджено DVD-диск з відеозаписом проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння; долучено копію акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №72 від 01 травня 2023 року,

З акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №23 від 07 лютого 2023 року, вбачається що ОСОБА_1 оглядався в КНП «Тростянецька лікарня», при цьому встановлено: зовнішній вигляд обстежуваної особи без особливостей; поведінка адекватна, роздратована; стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості орієнтований; мовна здатність без особливостей; вегетативно-судинні реакції звичайного кольору; пульс 76, артеріальний тиск 130/80; зіниці незмінені, реакція на світло жива; міміка звичайна; хода із швидкими поворотами без хитань; поза Ромберга стійка; точні рухи без затруднень; проводився експрес-тест; висновок та діагноз за результатами огляду тверезий.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №72 від 01.05.2023, виданого в КНП «Тростянецька лікарня», у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено незаконність дій працівників поліції при складанні відносно нього адміністративного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки провадження відносно особи постановою суду було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оглянувши в судовому засіданні в якості доказів відеозапис події від 01 травня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем «ОРЕL VЕСТRА» номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції, які повідомили причини зупинки автомобіля. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейські висловили підозру про перебування його у стані наркотичного сп`яніння з виявленими ознаками: почервоніння, розширені зіниці. ОСОБА_1 неодноразово стверджував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та поїде на огляд коли приїде власник причепу, неодноразово виходив та сідав в свій автомобіль також повідомляв що в нього «цукор» та піднімається тиск.

Також позивачем в якості доказів моральних страждань надано суду талон-повідомлення єдиного обліку №838 від 01.05.2023.

Варто наголосити, що постанова Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.07.2023 у справі №147/577/23 набрала законної сили, відтак має для суду преюдиційне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.5, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Судом прийнято до уваги, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Суд зауважує, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22.11. 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння особі моральної шкоди.

При цьому, суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. ст. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Тому судом прийнято до уваги усі обставини справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Судом встановлено наявність спричинення посадовими особами Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Встановлені судом обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення було порушено звичний розклад життя позивача, переживати страждання доводячи свою невинуватість у суді.

Судом враховано характер моральних страждань понесених ОСОБА_1 , глибина його психічних переживань (страждань), тривалість негативних наслідків (страждань), у той же час судом не встановлено істотності вимушених змін у житті позивача.

При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування моральної шкоди покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

В судовому засіданні доведено, що внаслідок незаконних дій уповноважених осіб Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУПН у Вінницькій області позивач зазнав моральних (душевних) страждань у зв`язку з ініціюванням провадження щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, так як йому необхідно було доводити свою невинуватість перед судом та оточуючими, витрачати час на захист свого порушеного права. Разом з тим, позивач не надав суду належних доказів у доведення розміру завданої йому моральної шкоди на суму саме 50000 грн.

Доводи позивача в судовому засіданні про те, що він мав влаштуватись на роботу в МХП, пройшов комісію, однак йому було відмовлено, оскільки тривав розгляд справи і що саме 50000 грн. є достатньою сумою, оскільки якби він влаштувався на роботу в той період, то отримав би таку заробітну плату офіційно на роботі, суд до уваги не бере та вважає їх безпідставними, оскільки позивачем жодним чином не доведено вказані обставини й доказів на підтвердження зазначеного, всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, стороною суду не надано.

Закон № 266/94-ВР не встановлює мінімального розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення, а частина 3 статті 13 згаданого Закону в даному випадку не підлягає до застосування, оскільки вона регулює питання відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій посадових осіб, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, їх тривалості, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 2500,00 гривень, що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку службових осіб органу державної влади та їх тривалості.

При вирішенні даного спору, суд враховує, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт, а діє від імені органу виконавчої влади.

Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (ст. 1174 ЦК України).

За змістом ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з ч.1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. При цьому держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Отже, у цій справі відповідачем є саме держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, яке є юридичною особою публічного права так як дії працівників територіального підрозділу Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області призвели до порушення прав позивача.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, може бути відповідачем у такій категорії справ. Водночас, залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

На вищевказане звернула увагу Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, Верховний Суд в постановах від 22.07.2020 у справі № 295/711/19, від 26.05.2021 у справі № 522/3067/18.

Разом з цим, суд враховує, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення (ч.7 ст. 265 ЦПК України).

Необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, Верховним Судом в постанові від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20.

Враховуючи вищевикладене, обставини спричинення шкоди, вимоги розумності і справедливості, а також положення ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача в рахунок компенсації моральної шкоди 2500,00 грн., в задоволенні решти вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується приписами Глави 8 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір компенсувати за рахунок державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач 1 - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, адреса: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, .

відповідач 2 - Державна казначейська служба України, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, .

Повний текст рішення складено 15 грудня 2023 року.

Суддя А.М. Мудрак