Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/97/23
Провадження № 2/499/96/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2023 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

20.08.2021 року об 05 годині 35 хвилин, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем SKANIA P94, державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну дистанцію та здійснив зіткнення з автомобілем Рено Меган, державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач.

Транспортний засіб був застрахований приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП». Копія поліса №АР1213686.

Позивач керував транспортним засобом на підставі Довіреності від 09.12.2013 року. Постановою від 13.09.2021 року Іванівського районного суду Одеської області у справі №499/689/21 винуватцем ДТП визнано відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Копія Протоколу огляду транспортного засобу позивача від 27.08.2021р., яким встановлено перелік пошкоджень отриманих автомобілем позивача у результаті ДТП, було надаю суду у складі висновку експерта. Згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП була визначена у сумі 104557,00грн.

На проведення вказаної експертизи позивачем було витрачено 2500,00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №7 від 30.09.2021 року. Копія Квитанції №7 від 30.09.2021 року додається.

У зв`язку з тим, що відшкодування шкоди проводиться виходячи з вартості ремонту на день подання позову, позивачем було замовлено повторне експертне дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку спричиненого позивачу ДТП станом на 17.01.2023 року становить 148033,60грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП у сумі 148033,60грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, та зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При поданні позовної заяви позивачем до суду не надано заяву про здійснення страхового відшкодування, яка була направлена до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» ( далі по тексту Відповідач- 2), відповіді страхової компанії, в тому числі і підтвердження того, що Відповідачем 2 відмовлено у виплаті позивачу страхового відшкодування або здійснено виплату страхового відшкодування Відповідачем 2 та його розмір.

ОСОБА_2 не погоджується з обраним позивачем солідарним способом стягнення і зі страховика (Відповідача 2) і зі страхувальника ( ОСОБА_2 ) та суперечить ст.ст.541,1190 ЦК України, та не підлягають до задоволення.

Посилається, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування,

Непред`явлення вимоги до страховика, який маг відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 посилається,що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії - Відповідача 2, а у разі недостатності ліміту цивільно- правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ІІК України).

Також представник відповідача ОСОБА_2 посилається, що у наданих позивачем Висновках експерта не визначається про те, що експерт обізнаний про кримінальна відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому дані Висновки експерта не можливо вважати висновками експерта та вважати неналежними та недопустимими, а розмір матеріальної шкоди - недоведеним.

Представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав.

Представник відповідача проти позову заперечували та просили відмовити в позові.

Представник приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» у судове засідання не з`явилися. У встановлений судом строк відзив на позов не подав, клопотань не заявляв.

На адресу місцезнаходження відповідача судом направлялись ухвали про відкриття провадження та копію позову з доданими документами та судові повістки.

Відповідач судові поштові відправлення не отримав, до суду кореспонденція повертається з відмітками ( адресат відсутній за вказаною адресою).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судові поштові відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження, судові виклики) направлялися на адресу за місцемзнаходження відповідача 2, а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, так як адресат відсутній за вказаною адресою, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та судові повістки і повідомлений про порядок розгляду справи.

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача 2 по справі до суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи та обґрунтування сторін по справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 20.08.2021 року об 05 годині 35 хвилин, відповідач 1 - ОСОБА_2 , керуючи автомобілем SKANIA P94, державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну дистанцію та здійснив зіткнення з автомобілем Рено Меган, державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач.

Транспортний засіб ОСОБА_2 був застрахований відповідачем 2 по справі - приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП». Копія поліса №АР1213686 ( а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено Меган, державний номер НОМЕР_2 на підставі Довіреності від 09.12.2013 року.

Внаслідок даного ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Представник позивача долучив копія протоколу огляду транспортного засобу позивача від 27.08.2021р., яким встановлено перелік пошкоджень отриманих автомобілем позивача у результаті ДТП, який було надано суду у складі висновку експерта.

У зв`язку з тим, що відшкодування шкоди проводиться виходячи з вартості ремонту на день подання позову, позивачем було замовлено повторне експертне дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку спричиненого позивачу ДТП станом на 17.01.2023 року становить 148033,60грн.

13.09.2021 року постановою Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Вказана постанова суду набрала законної сили ( а.с.10-11). Дана обставина сторонами не оспорюється та визнається.

Згідно постанови, судом було встановлено, що своїми діями відповідач ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи із змісту вимог ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до поліса №АР1213686 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб SKANIA P94, державний номер НОМЕР_1 був застрахований.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок, можливості відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Так відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інакше не встановлено актами цивільного законодавства.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та саме на забезпечення таких зобов`язань було його ухвалено.

Саме нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже аналізуючи зазначені норми права суд констатує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 встановлено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом на підставі долучених документів встановлено, що ні позивачем ні представником позивача не зазначено та не долучено доказів, які б підтверджували звернення позивача до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди у встановлений законом строк.

Суду не надано жодного доказу що потерпілий взагалі здійснював волевиявлення, спрямоване на одержання компенсації - звертався до страховика або до суду в межах річного строку.

Відповідно до ст. 34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» -Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ст. 33.3 Закону - Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт). а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Проте, відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП" було позбавлено права оглянути пошкоджений автомобіль для встановлення розміру вартості відновлювального ремонту як того вимагає Закон, адже позивач до ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП" у порядку ст. 35 Закону не подавав ні повідомлення ні заяву разом із додатками, що можуть аргументувати його право отримання страхового відшкодування згідно із Законом.

Відповідно до п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Крім того, Відповідно до ст. 37.1.4 Закону - Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається позивач мав звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування у термін до 20.08.2022р., в іншому випадку у відповідача ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП" не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, а вимоги позивача про стягнення матеріального збитку у судовому порядку суперечить чинному законодавству.

Позивачем порушено Закон України, який є чинним для всіх громадян без виключень. Не здійснивши належного звернення до страхової компанії у поряду ст. 33-35 Закону та не надавши для огляду пошкоджений автомобіль, не надав можливість всебічно дослідити пошкоджений автомобіль для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Що є недопустимим порушенням закону та відповідно до пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 є підставою для відмови у стягнені страхового відшкодування з ПАТ "СТРАХОВА ГРУПА "Ю.БІ.АЙ-КООП".

Дана правова позиція висловлена в п № 6-43748св12 від 16.01.0213року, Рішенні № 6-11998св15 від 11.11.2015року, Рішенні № 6-37676ск15 від 30.03.2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Таку ж позицію зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14.12.2021 справа № 147/66/17 вказавши «Разом з тим суди встановили, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика також не звертався. Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову немає.

Також Велика Палата Верховного суду у постанові від 14.12.2021 справа № 147/66/17 зробила висновок та зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд вважає, що позовна вимога до винуватця ДТП ОСОБА_2 є також необґрунтованою.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 14.12.2021 справа № 147/66/17 постановила, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Відповідно до ст.ст.10,58,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Маючи альтернативу вибору у визначенні особи, яка відшкодує заподіяну шкоду, позивач, достовірно володіючи інформацією про страхову компанію, забезпеченого транспортного засобу, своїм правом на звернення у встановленому порядку саме до страхової компанії не скористався.

Щодо солідарного способу стягнення і зі страховика і зі страхувальника суд погоджується із позицією відповідача ОСОБА_2 та зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 775/18006/15ц (провадження 14-176цс 18) було зроблено наступні правові висновки:

П.69 у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик,хоч і не завдав шкоди,але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим,якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотньої вимоги (регрес) до завдавана шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

п.72 відтак, відшкодування шкоди, особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування ( зокрема,у випадках, передбачених у ст.37),чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

п,73 покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхуватьника. який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такі ж висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, де зазначено: «Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.п.85-86).

В постановах Верховною Суду від 08.08.2019 п. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування,

Непред`явлення вимоги до страховика, який мав відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії - Відповідача 2, а у разі недостатності ліміту цивільно - правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ІІК України).

За таких обставин, у разі, якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавача шкоди) та не отримував його ВІДМОВУ у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Наведе вище свідчить про те, що така вимога задоволена бути не може. Адже солідарна відповідальність один із різновидів цивільно-правової відповідальності. Солідарна відповідальність - це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надасться право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З огляду на наведені вище норми закону позивач має право на відшкодування завданої йому ДТП майнової шкоди саме Відповідачем 2 в межах визнаної даним відповідачем суми.

В даному випадку, шкода була завдана Відповідачем 1 Позивачу, цивільна- правова відповідальність якого була застрахована. Відповідач 2 є страховиком, що має відповідати, перед Позивачем виключно в межах передбачених умовами договору страхування.

Позивачем не надано доказів, що у страхової компанії не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування або у виплаті таких сум йому було відмовлено, а у разі виплати сум страховою компанією, яку саме різницю він просить стягнути з Відповідача 1.

Крім того, визначення різниці між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з винної особи, можливо лише після здійснення страховиком виплати страхового відшкодування.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.11ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Отже суд застосовуючи норми матеріального права та проаналізувавши обставини на які посилаються сторони у справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд залишає за позивачем.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1187,1192 ЦК України,ст. ст.12,13,89,133,137,141,223,263-265 ЦПК України

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяРуслан ТИМЧУК