Справа №443/1937/23
Провадження №2/443/645/23
РІШЕННЯ

іменем України

15 грудня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок, -

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що згідно витягу №502 від 20.07.2015 із погосподарської книги Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_2 рахувався житловий будинок за колгоспним двором: ОСОБА_4 - голова двору, проживав постійно до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 - дружина , 1957 року народження, проживає по даний час; ОСОБА_1 - дочка, 1981 року народження, проживає по даний час; ОСОБА_3 - син, 1976 року народження, вибув 09.11.2009. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/4 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/4 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Позивачка у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №78/2015, а 20.07.2015 їй видано свідоцтво про право на спадщину відносно земельного паю у АТ "Золотий Колос". ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від своїх часток у спадщині після смерті ОСОБА_4 в користь позивачки. Юридично спадкові права відносно частини будинку позивачка не оформляла. Таким чином, маючи свою 1/4 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 1/4 частину після смерті свого батька, позивачка стала фактичним власником 2/4 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Жидачівської міської ради №1691 від 15.12.2022, вулицю 1-гоТравня у селі Дем`янка-Наддністрянська Стрийського району Львівської області перейменовано на вулицю Дністерська. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не претендують на частки у житловому будинку та відмовляються від них на користь позивачки, відтак позивачка вважає, що на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння. З метою юридичного оформлення спадкових прав відносно житлового будинку позивачка 06.10.2023 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Причиною відмови стало те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_2 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. У зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 31.10.2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання на 23.10.2023 /а.с. 39-40/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.11.2023 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 13.12.2023/а.с.55-56/.

Розгляд справи по суті відбувся 13.12.2023 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивачки. Позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви в яких зазначають, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти ухвалення рішення на користь позивачки. На частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від цієї частки. Розгляд справи просять здійснювати за їх відсутності.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.12.2023, є дата складення повного тексту судового рішення 15.12.2023.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно виписки з погосподарської книги №502 від 20.07.2015 станом на 30.06.1990 по АДРЕСА_2 , рахувався житловий будинок за колгоспним двором: ОСОБА_4 голова двору, проживав постійно до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 дружина, проживає по даний час; ОСОБА_1 дочка, проживає по даний час; ОСОБА_3 син, вибув 09.11.2009 /а.с.10/.

Згідно технічного паспорту виготовленого 30.07.2015 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 був побудований у 1960 р. та складається з А-1 житловий будинок, Б літня кухня, В сарай, Г сарай, Д сарай, Е гараж, Є сарай, Ж убиральня/а.с.11-15/.

Відповідно до довідки №430 від 05.10.2023 виданій ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення №1691 Жидачівської міської ради від 15.12.2022 вулицю 1 Травня в с. Дем`янка-Наддністрянська Стрийського району Львівської області перейменовано на вулицю Дністерська/а.с.27-28/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 17.01.1981 року, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с.7/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданим 06.12.2014 року виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.8/.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАО №073514 від 20.07.2015 року ОСОБА_1 успадкувала за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , в тому числі з урахуванням 2/3 часток у спадщині від яких відмовились дружина померлого ОСОБА_2 та син померлого ОСОБА_3 , спадщину, яка складається з земельної частки (паю) в майн АТ «Золотий Колос», розміром 0.87 умовних кадастрових гектарів, що знаходяться на території Зарічанської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. Дружина померлого ОСОБА_2 та син померлого ОСОБА_3 від часток у спадщині відмовились /а.с.9/.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №324/02-31 від 06.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом/а.с.29/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якої станом на 30.06.1990 були позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 голова двору, проживав до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким умовно належало по 1/4 частки в майні колгоспного двору.

В ході судового розгляду встановлено, що після смерті ОСОБА_4 його донька ОСОБА_1 , успадкувала 1/4 частки в майні колгоспного двору та фактично стали власницею 1/2 частки в спірному будинковолодінні, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/4 частки (1/4+1/4).

Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються від частки у спадковому майні в користь позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується їх заявами, наявними в матеріалах справи. Окрім того, судом встановлено, що останні не брали жодної участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору більше трьох років підряд до 15.04.1991.

Відтак, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розумінні ст. 126 ЦК УРСР втратили право на частку в майні двору, оскільки вони більше трьох років підряд не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору та не претендують на таку.

Таким чином, позивачка фактично стала власницею цілого спірного будинковолодіння. (1/2+1/4+1/4)

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4 життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкове майном є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не його останнім членом; відповідачі по справі проти задоволення позовних вимог не заперечують, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко