Справа №705/4507/23
2-з/705/47/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Софійського Сергія Юрійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Софійським Сергієм Юрійовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСТ», ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління ДПС у Черкаській області, Товарна Біржа «УНІВЕРСАЛЬНА», про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Софійським С.Ю. у системі «Електроний суд» сформовано заяву про забезпечення позову, в якій він просив: заборонити ТОВ «РОСТ» вчиняти будь-які дії та приймати рішення щодо передачі, відчуження нерухомого майна: будівлі виробничі (підрозділ № 204) з прибудовами та ґанком (літ В9, В1 ХІІ), загальною площею 10860,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на нерухоме майно: будівлі виробничі (підрозділ № 204) з прибудовами та ґанком (літ В9, В1 ХІІ), загальною площею 10860,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності ТОВ «РОСТ».

Заявник у своїй заяві зазначив, що у провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться справа №705/4507/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «РОСТ» (надалі відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі відповідач 2) про витребування майна із чужого незаконного володіння. Виходячи з того, що предметом позову є витребування з ТОВ «РОСТ» на користь ОСОБА_1 нерухомого майна: будівлі виробничі (підрозділ № 204) з прибудовами та ґанком (літ В9, В1 ХІІ), загальною площею 10 860,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння, то ефективним заходом забезпечення позову є арешт спірного майна та зупинення вчинення можливих дій, рішень відповідачем 1 з відчуження спірного майна до вирішення судом справи по суті. Оскільки реалізація цих незаконних рішень ТОВ «РОСТ» призведе до порушень прав позивача на нерухоме майно, то це унеможливить або значно утруднить виконання прийнятого судом рішення по суті, що в свою чергу суперечитиме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

В обґрунтування підстав до задоволення заяви про забезпечення позову зазначає, що після ознайомлення з позицією та доказами наданими відповідачем 1 стало зрозуміло, що з моменту виникнення у нього прав власності на спірне майно, а це вересень 2010 року, ним вживаються різні за своїм характером, змістом та ознаками дії щодо можливого уникнення будь-якої відповідальності та можливого в майбутньому повернення спірного майна надбаного за нікчемними правочинами. Так, відповідач 1, придбав у відповідача 2 спірне майно навмисно не придав значенню підставам отримання останнім прав на це майно. Підтвердженням цього є те, що відповідач 1 у відзиві на позов спирається на докази набуття права власності відповідачем 2, що носять ознаки підроблених та таких, що отримані незаконним шляхом. Крім того разом з відповідачем 2 намагається ввести суд та сторони провадження в оману шляхом маніпулятивного застосування нормативних актів, що регулюють інші правові відносини. Так, відповідачем 1 до суду було подано клопотання про витребування доказів від Першої Уманської державної нотаріальної контори, а саме належним чином засвідчені копії письмових згод інших співвласників на продаж відповідачем 2 43/200 частини комплексу нежитлових будівель та споруд, а саме виробничої будівлі (підрозділ № 204) з прибудовами та ганком «В9», «В17», «в7», ХІ, площею 10860,9 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд від 24.09.2010, посвідченим державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л. за реєстраційним № 3-3014. Ознайомившись з матеріалами наданими Першою Уманською державною нотаріальною конторою, а саме з так званою заявою, за якою нібито ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було відомо про продаж ОСОБА_2 спірного майна. Дана Заява надана нотаріальної конторою разом з іншими документами на підтвердження виникнення, переходу та реєстрації права власності. Проте, навіть неозброєним оком видно, що ця Заява не має належних та допустимих реквізитів документу, що повинен бути оформлений нотаріусом, підписи за перерахованих осіб підроблені та не мають навіть спільних рис з оригіналами підписів цих осіб, прізвище позивача на цій заяві ОСОБА_1 , хоча позивач за гендером чоловік, тобто ОСОБА_1 , не мається підпису самого нотаріусу та даних про реєстрацію і номер нотаріального бланку, печатка в загалі не зрозумілого формату та вигляду. Все це дає підстави стверджувати про підроблення даної Заяви, а дії з боку відповідача виглядають, як намагання послатися на цей доказ, якій нібито доводить обставини законності набуття ним та відповідачем 2 права власності на спірне майно. Окрім цього, посилаючись на нібито законність набуття відповідачем 2 прав на це майно, відповідач 1 зазначає, що виникло таке право на підставі Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.1997 № 1448, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5 та Порядку реалізації арештованого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 №42/5. При цьому, даними нормативними актами регулюються інші правовідносини реалізації та придбання майна з прилюдних торгів. З приводу ж належності та обґрунтованості правовстановлюючих документів, на підставі яких відповідач 1 набув право власності на спірне майно, представником позивача зазначено, що основним документом підтверджуючим факт набуття права у відповідача 2 на продаж, було Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22.04.2010 за реєстром №3-1704. Підставою для видачі даного свідоцтва, про що зазначено в самому свідоцтві, є акт про проведення прилюдних торгів, затвердженого відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області 11.01.2010. При цьому даного акту матеріали надані нотаріальної конторою не містять. Проте матеріали містять інші документи підтверджуючі набуття прав відповідачем 2, як то протокол від 02.04.2010 № 006/а про проведення аукціону на Товарній біржі «Універсальна», за дозволом від 10.03.2010, про реалізації активів ДП «Рубін», що перебували у податковій заставі: будівлі виробничої (підрозділ № 204) з прибудовами та ганок (літ В9, В1 ХІІ), площею 10 860,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот АДРЕСА_2 . В подальшому, відповідач 2, намагаючись закріпити за собою вже зареєстроване за ним право власності на спірне майно, штучно створює судовий процес з визнання за ним права власності на це ж майно, шляхом виділу його зі спільної часткової власності. При цьому через існування даного судового провадження у господарському суді Черкаської області намагається довести про нібито обізнаність ОСОБА_1 про розгляд даної справи. В той же час, чітко усвідомлюючи факт того, що ОСОБА_1 не міг бути та не був повідомлений, а ні судом, а ні ТОВ «РОСТ» про існування даного судового процесу.

Перераховане вище свідчить про вчинення дій з боку відповідача 1, що направлені на уникнення будь-якої відповідальності та повернення спірного майна до законного власника. Також можливо припустити, що якщо відповідач 1 вже вдавався у вчинення незаконних дій направлених на заволодіння майном, то і в подальшому зможе вчинити дії та прийняти відповідні рішення, що призведуть до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення особи, яка подала заяву.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд доходить такого висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Софійський С.Ю. вважає, що обгрунтування, зазначене ним у заяві про забезпечення позову, свідчить про дії з боку ТОВ «РОСТ», що направлені на уникнення будь-якої відповідальності та повернення спірного майна до законного власника. Також представник позивача припускає, що якщо ТОВ «РОСТ» вдавався у вчинення незаконних дій, направлених на заволодіння майном, то і в подальшому зможе вчинити дії та прийняти відповідні рішення, що призведуть до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.

Суд у разі ухвалення рішення, яке обмежує процесуальні права учасника справи (вирішуючи питання про забезпечення), має врахувати, що таке обмеження повинно бути дійсно необхідним та ефективним для забезпечення виконання рішення в майбутньому, з одного боку, але не повинно тягнути за собою невиправданих обтяжень для осіб, процесуальні права яких обмежуються, з іншого боку.

Оцінюючи ризики можливого невиконання чи утруднення виконання рішення, співмірність вказаного заходу забезпечення позову з предметом позову, а також ймовірність порушення законних прав та інтересів заявника у справі в разі невжиття забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Софійського С.Ю. не містить доводів стосовно того, як саме невжиття вказаного вище заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а також заявником не надано достатніх доказів, які б свідчили про очевидний та об`єктивний характер порушення його прав чи інтересів у справі в разі незабезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії та накладення арешту на майно.

Крім того, у заяві про забезпечення позову міститься посилання на те, що ТОВ «РОСТ» в подальшому зможе вчинити дії та прийняти відповідні рішення, що призведуть до реальної загрози невиконання можливого рішення суду. Зазначені доводи заявника не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами, у тому числі такими, які можуть свідчити про недобросовісні дії з боку відповідача.

З огляду на вище викладене, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11, 149-153, 259, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Софійського Сергія Юрійовича про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.І. Єщенко