Провадження №2/523/573/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретарі Щербан О.Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

УСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Алін М.В. звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 12 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 165, як такого, що направлений на уникнення від відшкодування матеріальної та моральної шкоди, шляхом укладання фіктивного договору купівлі-продажу нерухомого майна, між сторонами, які є близькими родичами з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що 22 березня 2016 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo», р/н НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, не впоравшись з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги та здійснив наїзд на залізобетонну опору, внаслідок чого сталося падіння електричного кабелю і автомобіль загорівся. Водій автомобіля та пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, від яких останній загинув на місці пригоди. Відомості про дану подію були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, позивача та ОСОБА_6 , як мати загиблого, визнано потерпілими у кримінальному провадженні. Через загибель ОСОБА_5 позивач поніс матеріальні витрати у вигляд транспортування тіла до моргу, організацію та проведення поховання, поминальний вечір. Крім того, втратою брата йому була заподіяна моральна шкода. Проте відповідач ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що він є винним у заподіянні шкоди, вирішив позбутися свого майна, уклавши 12 квітня 2016 року зі своєю матір`ю ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності. Дані обставини підтверджуються тим, що ОСОБА_4 , не будучи власницею нерухомості, звернулася до ТОВ «Атланта» з метою продажу квартири, з 11 квітня 2016 року квартира знаходилася у базі об`єктів для реалізації ТОВ «Атланта», а 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 продає її ОСОБА_8 . Після продажу квартири ОСОБА_2 покинув територію України та став переховуватися від органів слідства та у подальшому був оголошений у розшук. 09 червня 2016 року ОСОБА_4 для подальшої реалізації майна свого сина укладає договір №41/19 про намір укласти угоду щодо продажу вищевказаної квартири за 41000 дол. США ОСОБА_9 , проте основний договір так укладений і не був.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

04 вересня 2019 року суддя Суворовського районного суду м. Одеси Кисельов В.К. заявив самовідвід на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, оскільки він розглядав справу з тотожними позовними вимогами про визнання даного правочину недійсним, як фіктивного, та яке у цій частині було скасовано.

09 вересня 2019 року після повторного авторозподілу справи суддя Суворовського районного суду м. Одеси Аліна С.С. також заявила самовідвід, так як представник позивача є її чоловіком.

У подальшому суддя Суворовського районного суду м. Одеси Середа І.В. ухвалою від 16 вересня 2019 року прийняла позов до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з метою забезпечення позовних вимог був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 .

24 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представники адвокат Алін М.В. та Федяєв С.В., який вступив до участі у справі 14 вересня 2022 року, у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява представника ОСОБА_10 про розгляд справи у відсутності позивача, про підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. 14 вересня 2022 року представник позивача адвокат Федяєв С.В. надав клопотання про відкладення розгляду справи, так як і позивач, і сам представник є мобілізованими.

Оскільки учасники справи не повідомляли про припинення повноважень адвоката Аліна М.В., тому суд враховує його заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Відповідачі в засідання не з`явилися, суд вживав заходів щодо їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Відзив на позов не подавали.

Також повна інформація про дату час та місце розгляду справи розміщена на офіційному сайті Судової влади.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

22 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000174 було внесено повідомлення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин: 22 березня 2016 року, приблизно о 01 годині 50 хвилин водій автомобіля «Volvo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухався по вул. Миколаївська дорога, 197, зі сторони вул. Лиманна в напрямку 7-ї Пересипської в м. Одеса, та, наближаючись до розташованої праворуч залізобетонної опори, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини на правий тротуар, де скоїв наїзд на залізобетону опору, в результаті цього автомобіль загорівся. Внаслідок даного ДТП, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких загинув на місті пригоди.

29 квітня 2016 року старшим слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Одеській області було підготовлено повідомлення про підозру ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Однак воно не було вручено, оскільки ОСОБА_2 ухилився від явки до органів досудового слідства, у зв`язку з чим, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року було надано дозвіл на його затримання, а також з метою забезпечення цивільного позову та збереження майна, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України на стадії досудового розслідування, позивача, як брата покійного, та ОСОБА_6 , як мати покійного, було залучено до кримінального провадження №000174 від 22.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якості потерпілих.

12 квітня 2016 року за договором купівлі продажу ОСОБА_2 передає майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності, у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 приймає дане майно і сплачує грошову суму у розмірі 149000 гривень. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. у реєстрі за №165 від 12 квітня 2016 року.

Позивач просить визнати даний договір купівлі-продажу недійсним, оскільки він був укладений фіктивно з ухилення ОСОБА_2 від майнової відповідальності перед позивачем, як потерпілою особою.

ОСОБА_6 , як мати покійного, раніше також зверталася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, як фіктивного (справа № 523/8272/16-ц).

16 квітня 2018 року за результати розгляду даного позову було ухвалено рішення, яким визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 «Продавець», передає майно - квартиру АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_3 «Покупець», а ОСОБА_3 «Покупець» приймає майно квартиру АДРЕСА_1 і сплачує грошову суму у розмірі 149000 гривень, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. у реєстрі №165 від 12 квітня 2016 року недійсним, як фіктивний правочин.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

08 квітня 2020 року Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року та залишив в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року.

Згідно з нормами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, договір про визнання недійсним якого просить ОСОБА_1 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, вже визнано недійсним за позовом ОСОБА_6 ..

Оскільки норми Цивільного кодексу України не передбачають повторного визнання недійним договору, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 12 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 16 червня 2023 року.

Суддя