Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9587/18
Номер провадження: 22-з/812/42/23
У Х В А Л А

19 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Крамаренко Т.В., розглянувши без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Яворської Жанни Михайлівни у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а:

27 вересня 2021 року згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2018 року за № 2-н/490/1057/2018 закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2023 року для розгляду даної заяви визначено склад колегії суддів Яворська Ж.М. (головуючий суддя), Базовкіна Т.М., Царюк Л.М.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 червня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи №490/9587/18 із Центрального районного суду м. Миколаєва.

16 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Яворської Ж.М., яка обґрунтована тим, що з відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо про винесення 12 червня 2023 року Миколаївським апеляційним судом у складі судді Яворської Ж.М. ухвали про залишення її апеляційної скарги без руху через те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів позбавлена можливості вирішити заяву про поновлення строку, відомості про які містяться в матеріалах справи, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття апеляційного провадження.

Між тим, зазначає, що згідно вимог ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, на виконання вимог ч. 3 ст.354, ч. ч. 1, 4 ст.127 ЦПК України, до апеляційної скарги нею було долучено заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Отже, нею було виконано всі вимоги щодо оформлення та подання апеляційної скарги до суду.

Положеннями ст.357 ЦПК України передбачено підстави залишення апеляційної скарги без руху, до яких віднесено: порушення вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги; закінчення строків на апеляційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Таким чином законом не передбачено необхідність витребування справи з суд першої інстанції як підставу для залишення апеляційної скарги без руху.

ОСОБА_1 вважає, що дії судді Яворської Ж.М. є лише черговим затягуванням розгляду справи та не бажанням виконувати свої прямі обов`язки.

Зауважує, що в національних судах України діє автоматизована система документообігу та в місцевих і апеляційних судах використовується комп`ютерна програма «Д-3». Завдяки цьому в судді не має жодних перешкод дослідити факт поважності пропуску нею строку на апеляційне оскарження, без чергового затягування строків та виготовлення чергового «велосипеду» із застосування та викривлення норм процесуального закону.

Вказує, що на її думку відсутня справедливості при здійсненні правосуддя, адже на неї, як на сторону судового розгляду, покладаються тягарі із дотримання процесуальних строків, в свою чергу суддя нехтує власними обов`язками із дотримання строків відкриття апеляційного провадження та розгляду справи.

А тому, вважає, що суддею-доповідачем Яворською Ж.М. створено перешкоди та обмеження у здійсненні нею прав на доступ до правосуддя.

Зазначає, що суддя-доповідач Яворська Ж.М. не лише не сприяє відновленню порушених прав в розумінні ст. 6 Конвенції та принципу рівності сторін, а ще й продовжує ускладнювати дану ситуацію та сприяє новім порушенням.

Посилається на те, що вона не може сподіватись на захист своїх прав та неупереджений і справедливий розгляд апеляційної скарги суддею Миколаївського апеляційного суду Яворською Ж.М.

За такого, з урахуванням приписів п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, просила відвести суддю Миколаївського апеляційного суду Яворську Ж.М. від розгляду її апеляційної скарги на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року по справі № 490/9587/18.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2023 року заявлений ОСОБА_1 відвід головуючій судді - Яворській Ж.М. визнано необґрунтованим. Вирішення питання про відвід судді передано судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 червня 2023 року для вирішення питання про відвід визначено суддю Крамаренко Т.В.

Вивчивши матеріали апеляційної скарги, перевіривши доводи, зазначені в заяві про відвід судді Яворської Ж.М., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави для відводу судді визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

При цьому ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

За таких обставин, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Яворської Ж.М. у даній справі, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу «a priori» не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Як на підставу задоволення заяви про відвід, ОСОБА_1 посилається на незгоду з постановленою суддею Яворською Ж.М. ухвали про залишення її апеляційної скарги без руху.

Між тим, незгода ОСОБА_1 із процесуальним рішенням судді Яворської Ж.М., з огляду на ч. 4 ст. 36 ЦПК України, не може бути підставою для відводу судді.

Інших обґрунтувань, а також належних та допустимих доказів про суб`єктивну упередженість судді Яворської Ж.М., в своїй заяві ОСОБА_1 не навела.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Яворської Ж.М.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України суддя,

у х в а л и л а:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Яворської Жанни Михайлівни - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко