Справа № 202/8380/23
Провадження № 2-зз/202/13/23
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

13 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Загвоздкіної О.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПР та МР Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, виселення, виписки та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Індустріального місцевого суду міста Дніпропетровська (далі - заява) у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПР та МР Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, виселення, виписки та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заява мотивована тим, що цивільна справа, в забезпечення виконання якої було винесено ухвалу про забезпечення позову, була розглянута по суті, а тому підстав для дії забезпечення позову, на сьогоднішній день не має. Крім того, заявником зазначено, що вона є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які станом на день звернення з відповідною заявою померли, заявник, як єдиний спадкоємець сторін по справі не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із наявністю арешту на майно.

Заявник у судове засіданні не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

24 січня 1976 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась донька, ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

У відповідності до копії дублікату договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 13 серпня 1981 року Гезь В.Н. за реєстровим №1-1820, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар жилий будинок загальною площею 5,6 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

22 жовтня 2001 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Також судом було встановлено, що в провадженні Індустріального місцевого суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-15/2004 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПР та МР Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, виселення, виписки та відшкодування матеріальної та моральної шкоди (далі цивільна справа).

У межах вказаної вище цивільної справи 6 вересня 2001 року судом було постановлено ухвалу згідно якої накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності, заборонивши проводити у відношенні нього будь-які правочини.

17 листопада 2004 року Індустріальним місцевим судом міста Дніпропетровська, у цивільній справі №2-15/2004, було ухвалено рішення згідно якого визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку та надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПР та МР Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, виселення, виписки та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Судове рішення набрало законної сили 17 грудня 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_2 копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Після смерті ОСОБА_3 заявник звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

4 квітня 2023 року КП «ДМБТІ» ДМР на запит державної нотаріальної контори було повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року, в інвентаризаційній справі містяться відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно (житловий будинок літ.А-1 житловою площею 5,6 кв.м., загальною площею 13,7 кв.м., сарай літ Б., сарай літ.В, вбиральня літ.Г, споруди №1-3) в цілому за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 13 серпня 1981 року, за реєстровим №1-1820. В матеріалах справи міститься ухвала Індустріального суду м.Дніпропетровська від 6 вересня 2001 року, якою накладено арешт на домоволодіння.

Згідно інформаційної довідки №331629561 від 9 травня 2023 року за адресою: будинок АДРЕСА_1 , наявний арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4798124, зареєстрований 13 квітня 2007 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 6 вересня 2001 року.

3 травня 2023 року 2023 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю накладеного арешту на нерухоме майно (ухвали Індустріального суду м.Дніпропетровська від 6 вересня 2001 року), належно спадкодавцю.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Отже, із матеріалів цивільної справи №2-15/2004 вбачається, що сторонами у справі були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи ПР та МР Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області

З огляду на вищевикладене, заявник ОСОБА_1 не є учасником цивільної справи №2-15/2004.

Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову заявник зазначила, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер у 2021 році, який був стороною по цивільній справі №2-15/2004. Спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 є заявник.

Проте, остання не може отримати свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я, оскільки державним нотаріусом було виявлено арешт на спадкове майно накладеного у межах цивільної справи №2-15/2004, що унеможливлює видачу свідоцтва про спадщину на ім`я заявника.

Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи постановою державного нотаріуса.

Заявник вважає, що дане обтяження створює перешкоди їй у здійсненні повного права володіння, користування та розпорядження належним заявнику майном.

Проте, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2020 року, справа № 753/12741/17 інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з вимогами статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За змістом цієї норми закону, право на спадщину є майновим правом спадкоємця, юридичний факт виникнення якого пов`язаний з часом її прийняття.

Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею, яке в даному випадку не є предметом розгляду, виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України, заяву про скасування заходів забезпечення позову може бути подано виключно учасником справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Проте, розглядаючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд пересвідчився в тому, що рішення суду у цивільній справі №2-15/2004 було ухвалено ще у 2004 році, а тому вважає, що потреба у застосуванні заходів забезпечення по справі наразі відпала.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказаним пунктом також роз`яснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

З огляду на викладене, системно проаналізувавши норми діючого цивільного процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову вжиті по цивільній справі №2-15/2004 підлягають скасуванню за ініціативою суду, оскільки потреба в забезпеченні позову відпала, та не існує реальної загрози у їх скасуванні.

Згідно з частиною четвертою та одинадцятою статті 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 158, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 158, 182, 183, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Індустріального місцевого суду міста Дніпропетровська від 6 вересня 2001 року, згідно якої було накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на праві приватної власності, заборонивши проводити у відношенні нього будь-які правочини, - скасувати.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін