КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 382/1641/20 Головуючий у 1 інстанції: Кисіль О.А.

Провадження №22-ц/824/12551/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

28 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ТОВ "Баришівська зернова компанія" з 16.06.2019 по 26.11.2020 на посаді агронома відділення, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

В результаті проведення службового розслідування щодо створення передумов та причин факту скоєння крадіжки зерна кукурудзи позивача було звільнено з роботи з 26.11.2020 у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні товарних цінностей, на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується наказом № ОВGC0005664 від 26.11.2020.

Вважає, що його було безпідставно звинувачено в крадіжці зерна кукурудзи 11.11.2020 на полі "Аеродром" у відділенні Сотниківка.

Разом з тим 13.11.2020 до позивача був застосований психологічний тиск з боку працівників відповідача та нанесені тілесні ушкодження, що підтверджені висновком експертного дослідження № 47 від 16.11.2020.

16.11.2020 позивач звернувся до Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень.

Просив скасувати наказ № OBGC0005664 від 26 листопада 2020 року про його звільнення з роботи 26 листопада 2020 року у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні товарних цінностей, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, поновити на роботі ОСОБА_1 на роботі в ТОВ "Баришівська зернова компанія" на посаді агронома відділення з 26 листопада 2020 року та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2020 року по день винесення рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді агронома відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» з 26.11.2020.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, з розрахунку його середньо місячної заробітної плати в розмірі 18875, 00 гривень з 26.11.2020 по 06.04.2021.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» на користь держави 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 11 липня 2023 року ТОВ «Баришівська зернова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що судом першої інстанції було неправильно застосовано правові норми п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та ст.135-1 КЗпП України, оскільки для звільнення і доведення факту вини працівника потрібен обвинувальний вирок суду.

Звернуло увагу на те що суд першої інстанції розглянув справу предметом позову якої було саме звільнення працівника ОСОБА_2 у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні товарних цінностей, а не за вчинення за місцем роботи викрадення (в тому числі дрібного) майна роботодавця, встановленого вироком суду.

Зазначило, що Закон не ставить в залежність від наявності обвинувального вироку суду, застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що передбачає зокрема наявність винних дій працівника.

Крім того, суд першої інстанції помилково вважав необхідною умовою для звільнення позивача, на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що винні дії звільненого працівника мають бути вчинені виключно у відношенні матеріальних цінностей, які були передані йому під звіт.

На підтвердження своїх доводів посилається на Постанови Верховного Суду України (від 24 вересня 2014 року у справі №6-104 цс 14, від 23 грудня 2015 року у справі №6-1093 цс 15, від 20 квітня 2016 року у справі №6-100 цс 16) де сформовано такий правовий висновок :

«Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних, культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди, як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).»

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» - Костюченко П.О. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу просила її задовольнити. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року, скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти щ задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.06.2019 працював у ТОВ "Баришівська зернова компанія".

Згідно наказу № 0ВGС0000137 від 13 вересня 2019 року призначений на посаду агронома відділення Агрономічного відділу (а.с.37 том № 1).

13.11.2020 «Баришівська зернова компанія» було призначено службове розслідування щодо створення передумов та причин скоєння крадіжки зерна кукурудзи 11.11.2020 на полі «Аеродром» у відділенні Сотниківка.

За результатами розслідування встановлено, що агрономом ОСОБА_1 допущено без облікове вивезення з вищевказаного поля зерна кукурудзи на автомобілі «КАМАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , а саме без оформлення товарно-транспортної накладної. Вивезена без оформлених документів (а.с.41-170, 183-185, 251 том №1), в результаті чого відбулася крадіжка у кількості 45 тон кукурудзи.

19.11.2020 Яготинським відділенням поліції Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області внесені відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження.

Листами відділу поліції №1 Бориспільського РУ поліції ГУ Національної поліції в Київській області, повідомлено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000385 за ст. 185 ч. 4 КК України встановлено, що є достатньо підстав вважати, що до вчинення кримінального правопорушення причетні ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 (а.с. 201, 206, 244, 250 том №1).

Наказом № ОВGC0005664 від 26.11.2020 ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 26.11.2020 у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні товарних цінностей, на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, року. (а.с. 4-13 том №1).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції прийшов до висновку, що підтверджень викрадення майна саме позивачем в розумінні ст. 62 Конституції України, не міститься, а відповідно до посадових обов`язків позивач не несе матеріальну відповідальність щодо зерна, що вивозиться із поля, а з договору про повну матеріальну відповідальність датованого 16.09.2019 (а.с.89 т.1) вбачається, що позивач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, проте в матеріалах справи відсутні докази, що позивачу ввірялись такі матеріальні цінності 11.11.2020.

Позиція суду апеляційної інстанції

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову враховуючи наступне.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати:

- чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача;

- чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Виходячи з положень статті 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажу (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Такі висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 301/1596/19, 02 червня 2021 року у справі № 592/8437/20, 07 липня 2021 року у справі № 532/1223/20.

Позивач у порушення посадової інструкції не дотримався її правил, не оформив товарно-транспортну накладну на автомобіль, що завантажився сільгосппродукцією та вивіз її з поля, не здійснив облік і належний контроль за рухом матеріальних цінностей, чим вчинив протиправні дії.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України форма вини, для звільнення у зв`язку з втратою довір`я, значення не має.

Законодавством про працю питання про розподіл тягаря доведення вини прямо вирішується тільки щодо матеріальної відповідальності (ст.138 КЗпП України).

В судовому засіданні на думку колегії суддів відповідачем повністю доведено, на підставі відповідних доказів, вину позивача та завдання відповідачу неправомірними діями позивача матеріальних збитків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відсутні підтвердження викрадення майна саме позивачем в розумінні ст. 62 Конституції України, та відповідно до посадових обов`язків позивач не несе матеріальну відповідальність щодо зерна, що вивозиться із поля, а з договору про повну матеріальну відповідальність датованого 16.09.2019, а вина позивача не доведена у зв`язку з відсутністю обвинувального вироку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 у справі № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16.

Закон не ставить в залежність від наявності обвинувального вироку суду, застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що передбачає зокрема наявність винних дій працівника.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз посадової інструкції та обов`язків, які були покладені на позивача свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків агрономом ОСОБА_1 , при обслуговуванні товарних цінностей, виникли підстави для втрати до позивача довір`я з боку власника та уповноваженого ним органу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21) зроблено висновок, що: «Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями».

Судом встановлено, що згідно пункту 2.2. Посадової Інструкції агроном відділення здійснює первинний облік зібраної на полі товарної сільгосппродукції та безпосередній контроль за їх обігом на полі (завантаження транспортних засобів з бункера комбайнів, надає дозвіл на відпуск товарної сільгосппродукції шляхом підписання товарно-транспортних накладних, рух автомобілів з товарною сільськогосподарською продукцією до місця опломбування транспортних засобів для запобігання крадіжок).

Враховуючи викладене в посадовій інструкції, агроном відділення (позивач у цій справі), під час виконання робіт по збору врожаю кукурудзи, повинен вести контроль за обігом обмолоченого зерна кукурудзи на полі, зокрема забезпечувати рух автомобілів із завантаженим збіжжям до місця опломбування транспортного засобу (функція опломбування покладена на співробітника служби охорони підприємства) для запобігання крадіжок.

Крім того позивач повинен був забезпечити оформлення товарно-транспортної накладної на завантажене із бункера комбайна у транспортний засіб зерно. Відповідно транспортні засоби із завантаженим із бункера комбайна зерном не повинні були виїхати з поля без опломбування (поза постом охорони), а також без оформлення товарно-транспортної накладної, бо лише при наявності підпису у товарно- транспортній накладній агронома відділення навантажені автомобілі мали право здійснювати перевезення зерна з поля.

Пунктом 2.8. Посадової інструкції саме на позивача покладено обов`язок щодо керування механізаторами, та іншими працівниками господарства, які задіяні на проведення агрономічних робіт на полі.

Таким чином халатними діями позивача, та або сприянню заподіяння збитків була здійснена крадіжка кукурудзи відповідача.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що за змістом трудових обов`язків, відображених у посадовій інструкції позивача та договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а також фактично виконуваної позивачем роботі на посаді агронома відділення ТОВ «Баришівська зернова компанія», вбачається що ОСОБА_1 є працівником який безпосередньо обслуговував товарно-матеріальні цінності.

За наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ч.1, п.1, п.3, п. 4 ЦПК колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року скасувати та увалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко