СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/2680/23
Провадження № 2/306/832/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

12 грудня 2023 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Жиганської Н.М.

за участю секретаря судового засідання Хараїн Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку відсутній), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку відсутній) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування доводів зазначає, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.2014 року. Вказує, що у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі не проживають у будинку протягом тривалого часу (більше 9 років), що стверджується свідченнями сусідів та актом обстеження. Вимоги позивач мотивує тим, що прописка відповідачів є перешкодою у користуванні та розпорядженні житлом на власний розсуд, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Суд своєю ухвалою від 14.11.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail .

Розгляд справи призначено на 14:30 годину 12.12.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву (вх.№9889) про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подали. Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail . Відповідачам роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надійшло.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд проводить заочний розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 16.11.2016 року, справа № 6-709цс16).

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 11.08.2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25435093 від 11 серпня 2014 року - ОСОБА_1 (позивачу) на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При розгляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18).

Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З доданого до позову акту обстеження № 406 від 25 жовтня 2023 року про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного у присутності двох свідків-сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживають більше 9 років.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (правова позиція ВС викладена у постанові від 16.01.2021 року: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням").

З огляду на вищенаведене, суд, враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без поважних причин не проживають у будинку АДРЕСА_1 тривалий час (більше 9 років), ні разу не з`явилися в ньому, не несуть витрат по утриманню житлового приміщення, порушили порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 є обгрунтованими.

Суд роз`яснює, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Закон № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження;ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених та перевірених в судовому засіданні доказів, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад встановлені строки у житловому приміщенні, яке за законом належить ОСОБА_1 , суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 , які складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн. (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № від 27 жовтня 2023 року).

Солідарне стягнення суми судових витрат Законом не передбачено. Таким чином витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПКУкраїни покладаються на відповідачів порівну.

Судовий збір необхідно стягнути з відповідачів по 536,80 грн з кожного.

Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Керуючись ст. 4, 13, 81, 89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 281, 282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 29, 317, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 9, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, на підставі "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку відсутній), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешк. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку відсутній) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканку АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 12.12.2023 року в день розгляду справи і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ-СУДДЯ Н.М.ЖИГАНСЬКА