Номер провадження: 22-ц/813/1520/23
Справа № 522/321/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави через Головне управління національної поліції в Одеській області, Держави через Прокуратуру Одеської області, Держави через Подільське районне управління поліції ГУНП в Одеській області, Держави через Подільську окружну прокурату Одеської області, Держави через Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 червня 2016 році позивач зареєструвала підприємницьку діяльність та отримала свідоцтво та код ЄДРПОУ , за адресою: АДРЕСА_1 , того ж року через своїх представників почала офіційно організовувати підприємницьку діяльність в Подільському районі, Одеської області, по виготовленню деревного вугілля. 29 березня 2017 року Котовська місцева прокуратура Одеської області внесла відносно неї до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, незаконна порубка лісу. Вказувала, що у цей же день прокурор Котовської місцевої прокуратури Петросян Н.А. подав до суду невмотивоване клопотання на проведення огляду її виробної ділянки ФОП « ОСОБА_1 ». Котовський міськрайонний суд Одеської області погодив дозвіл на огляд у той же день. 31 березня 2017 року на підставі вказаної ухвали суду прокурор Петросян Н.А. та слідчий СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області Гук О.В. провели огляд ділянки, де було виявлено та безпідставно вилучено металеві печі для випалювання деревини у кількості 5 штук. Позивачка вважає, що органи досудового слідства Подільського ВП ГУНП в Одеської області і Котовської місцевої прокуратури, в процесі досудового розслідування кримінальних проваджень №0000461 та №0000902, під приводом боротьби з незаконними порубками лісу, порушенням правил безпеки на виробництві, та незаконним захопленням земель, провели огляд та безпідставно вилучили і незаконно наклали арешт на печі, виносили різні рішення, якими втрутились в її законну підприємницьку діяльність, чим, на думку позивача, безпідставно обмежили її права на законну підприємницьку діяльність, та завдали їй і її рідним моральну і матеріальну шкоду. Зазначила, що лише 14 червня 2018 року органи досудового розслідування виконали вказане рішення суду апеляційної інстанції та повернули вилучене у неї майно. Тим самим позивачка вважає, що відповідачі визнали незаконними свої дії по тривалому невиконанню рішення суду (т. 1, а.с. 1-87).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 17 червня 2021 року в задоволенні позовним вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури вирішено відмовити (т. 2, а.с. 126-129).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, встановлено обставин, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів , що призвело до ухвалення незаконного рішення (т. 2, а.с. 132-138).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.09.2021 року (головуючий суддя ОСОБА_3 ) було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 18.01.2022 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 144, 159).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М. (т. 2, а.с. 219-220).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 березня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 221-223).

У судовому засіданні 08 червня 2023 року представник Одеської обласної прокуратури просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Представник Головного управління національної поліції в Одеській області просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної скарги, доводи апеляційного скарги, пояснення учасників провадження, які приймали участь в судових засіданнях, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка обмежується виключно загальними посиланнями на той факт, що їй була нанесена величезна моральна шкода, яка супроводжувалася моральними стражданнями, погіршенням здоров`я та іншими супутніми ознаками моральної шкоди, проте не надає жодного фактичного та достатнього доказу на підтвердження даних обставин. Також, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не було надано жодного судового рішення, яким було визнано дії або бездіяльність ГУНП в Одеській області або Прокуратури Одеської області протиправними. Суд першої інстанції зауважив, що відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і як наслідок, не передбачає покладання обов`язку на відповідача, у зв`язку з відсутністю цивільного правопорушення. Суд першої інстанції вбачав, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та завдання їй моральної шкоди, та її розміру, а також самого факту завдання моральної шкоди. З огляду на це, суд першої інстанції вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі в обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 вказувала на те, що органи досудового слідства Подільського ВП ГУНП в Одеській області, Котовської місцевої прокуратури, в процесі досудового розслідування кримінальних проваджень №0000461 та №0000902, під приводом боротьби з незаконними порубками лісу, порушенням правил безпеки на виробництві, та незаконним захопленням земель, провели огляди та безпідставно вилучили і незаконно наклали арешт на печі, виносили різні рішення, якими втрутилися в її законну підприємницьку діяльність, чим безпідставно обмежили її права на законну підприємницьку діяльність та завдали їй і її рідним моральну та матеріальну шкоду (т. 1, а.с. 4, т. 2, а.с. 133 зворот).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

З вище вказаного вбачається, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК. Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц).

У справі, що переглядається ОСОБА_1 звернулася із позовними вимогами до Держави через Головне управління національної поліції в Одеській області, Держави через Прокуратуру Одеської області, Держави через Подільське районне управління поліції ГУНП в Одеській області, Держави через Подільську окружну прокурату Одеської області, Держави через Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури (т. 1, а.с. 1-17).

Разом з тим, як вже зазначалося вище, позивач вважає, що органи досудового слідства та прокуратури своїми незаконними рішеннями та діями обмежили її права на законну підприємницьку діяльність, чим завдали їй моральної та матеріальної шкоди (т. 1, а.с. 4).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та 10 червня 2016 році зареєструвала підприємницьку діяльність і отримала свідоцтво та код ЄДРПОУ , за адресою: АДРЕСА_1 та почала офіційно організовувати підприємницьку діяльність в Подільському районі, Одеської обл. по виготовленню деревного вугілля (т. 1, а.с. 31-32).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; надання інших допоміжних комерційних послуг; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт; виробництво інших основних органічних хімічних речовин (основний) (т. 3, а.с. 16).

При цьому, згідно з наявними в матеріалах справи доказами ОСОБА_1 зверталася із заявами, запитами та скаргами до органів досудового слідства та прокуратури як фізична особа-підприємець (т. 1, а.с. 54, 56, 60-62, 70-71).

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

А отже, вказана справа за своїм суб`єктним складом не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на що провадження у справі необхідно закрити, оскільки цей спір має розглядатися в порядку господарського судочинства. На вказане суд першої інстанції увагу не звернув та дійшов помилкових висновків для наявності підстав розгляду справи та ухвалення рішення по суті спору.

Щодо наданих ОСОБА_1 уточнень та доповнень до апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. За ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Так, уточнена апеляційна скарга надійшла до Одеського апеляційного суду 13 грудня 2021 року (т. 2, а.с. 152), доповнення до апеляційної скарги, які крім іншого не містять електронного підпису апелянта в порушення вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України, апелянт надав до суду 02 лютого 2023 року (т. 2, а.с. 205, 212), апеляційна скарга ж подана 19 липня 2021 року (т. 2, а.с. 132). Отже, строк на подання уточнень та доповнень до апеляційної скарги апелянтом було пропущено, обґрунтованих клопотань щодо поновлення пропуску строку для їх подання апелянтом не заявлялося, а тому при перегляді даної справи, апеляційний суд залишає їх без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції, закриває провадження у справі та роз`яснює позивачеві його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства. При цьому, апеляційний суд роз`яснює позивачеві, що відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року - скасувати, провадження у справі - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом в порядку господарського судочинства.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішень

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 19 червня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк