Справа № 307/3548/22
Провадження № 2/307/716/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Она О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги мотивує тим, що, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 15 лютого 2016 року близько 8 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в АДРЕСА_1 , що належить позивачу, умисно без його дозволу пошкодили металевий профіль на вхідних воротах та незаконно проникли до подвір`я, грубо порушили недоторканість володіння позивача, чим скоїли злочин передбачений ч.1 ст. 162 КК України. Внаслідок незаконного проникнення до його дворогосподарства ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пошкодили вхідні ворота, спричинивши матеріальні збитки на суму 5000 ( п`ять тисяч) гривень. Крім цього, ОСОБА_2 , в той же час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс йому удар лівою ногою по правій руці в області долоні та один удар кулаком по обличчю, від якого він втратив свідомість та упав на землю біля вхідних дверей. Внаслідок цього, ОСОБА_2 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому дистального епіфізу 5-ї п`ясної кістки правої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.03.2016 року за №138 відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України. В той час як він лежав на землі, ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, та множинні забої у вигляді синців та саден м`яких тканин голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.03.2016 року за №138 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень. Після скоєного злочину, під час лікування, він сплатив за комп`ютерне обстеження 343 (триста сорок три) гривні 68 копійок, та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень адвокату, якого найняв для надання правової допомоги як представнику потерпілого в суді. Крім цього, внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, він не міг керувати на протязі трьох місяців автомобілем, якого використовував для міжнародних перевезень громадян, та втратив свій заробіток в сумі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень як підприємець, що надавав транспортні послуги. З 15.02.2016 року по 19.02.2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Дубівській міській лікарні, де за власні кошти придбав ліки більше ніж на 2582,15 гривень та харчувався за власні кошти. 28 липня 2022 року за клопотанням обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке підтримано захисником, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області кримінальне провадження було закрито та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст. 162 КК України, та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 і ч.1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Просить солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 5000 гривень матеріальної шкоди, 2925,83 гривень витрат за придбані ліки, 60000 гривень моральної шкоди, 80000 гривень втраченого заробітку, 2500 гривень за надання правової допомоги адвокатом, всього 150425,83 гривень.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 адвокат Коржук І.І. позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Матіко Р.І. в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків. та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавання шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

За змістом ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Тячівського районного суду від 28 липня 2022 року, яка 4 серпня 2022 року набрала законної сили, в кримінальному провадженні №307/1330/16-к відповідача ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, відповідача ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо них було закрито, цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 було залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому ОСОБА_1 його право звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вказаної ухвали встановлено, що 15 лютого 2016 року, близько 8 години, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_2 , умисно, без дозволу власника, всупереч волі ОСОБА_4 , проникли на територію дворогосподарства АДРЕСА_1 , де ОСОБА_3 наніс потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 01 березня 2016 року за №138 в потерпілого ОСОБА_1 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв у вигляді синців та саден м`яких тканин голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вколоченого перелому дистального епіфізу 5-ї п`ясної кістки правої кисті, яке відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Згідно товарного чеку з 15 по 19 лютого 2016 року, виданого приватним підприємцем ОСОБА_5 , оригінал якого було досліджено в судовому засіданні, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату за придбані ліки в сумі 2582,15 гривень.

Із вказаного товарного чеку вбачається, що вказані медичні препарати були придбані позивачем ОСОБА_1 у період проходження ним лікування, а види ліків і їхні назви вказують на те, що ці ліки використовувались для лікування травм ОСОБА_1 , отриманих внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Очевидної невідповідності в цих даних суд не вбачає.

Отже, враховуючи діагноз позивача ОСОБА_1 , проведення йому необхідного лікування, суд не вбачає підстав сумніватись, що вказані у товарному чеку придбані медичні препарати були витрачені саме на його лікування, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь витрат за придбанні ліків в сумі 2582,15 гривень підлягають до задоволення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 13 вересня 2022 року, справа № 686/24681/18, провадження № 51-331км19, погодившись з аргументами суду апеляційної інстанції на користь обґрунтованості та належного підтвердження витрат на лікування потерпілої, відповідно до яких період придбання ліків та медичних препаратів, зазначених у наданих потерпілою фіскальних чеках, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені судом першої інстанції, співпадають з періодом проходження нею лікування, який підтверджується відповідними даними у виписках з медичної документації на ім`я останньої, а виходячи з їх виду та назв, вони могли бути використані для лікування травм, отриманих останньою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування інших позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивач в позовній заяві зазначив, що ним внаслідок пошкодження відповідачами металевих вхідних воріт та необхідністю заміни металевого профілю на них заподіяно шкоду в сумі 5000 гривень. Крім того, за комп`ютерне обстеження, під час лікування від вчиненого відносно нього відповідачами злочину він сплатив в Мукачівській ЦРЛ витрати в сумі 343,68 гривень.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_6 не надано жодних доказів про заподіяння матеріальної шкоди у вигляді пошкодження воріт на суму 5000 гривень, а також витрат за комп`ютерне обстеження під час лікування в сумі 343,68 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 5343,68 гривень до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно частин 1 та 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_6 в обґрунтування позову не надано суду належного розрахунку відомостей про середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 80000 гривень втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров`я до задоволення не підлягають.

Суд не бере до уваги як доказ, надану позивачем ОСОБА_1 копію ліцензійної картки серії АА №807521, згідно як позивач ОСОБА_1 як фізична особа підприємець має право здійснювати внутрішні перевезення пасажирів автобусами та міжнародні перевезення пасажирів автобусами, оскільки він не містить відомостей про середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в цілому суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд також враховує висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд визнає аргументованими доводи позивача ОСОБА_1 щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок душевних страждань, у зв`язку із завданням йому відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, викликаних діями відповідачів саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень.

Оцінюючи доводи позивача стосовно моральних страждань, обставин по справі, суд враховує те, що позивач ОСОБА_1 отримав моральні травми та біль, внаслідок чого погіршився його стан здоров`я, тяжкість психологічної травми від усвідомлення свого становища, вимушеність змін у соціальному житті, а тому з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити йому розмір морального відшкодування - 50000 гривень, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За змістом ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.268 ЦПК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд не вважає, що позивачем ОСОБА_1 в даній справі пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом, а тому доводи представника відповідачів ОСОБА_7 , що позивач ОСОБА_1 при зверненні в суд з позовом до відповідачів пропустив строк позовної давності звернення до суду, є безпідставними.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.05.2016 року за №28/16, оригінал якого досліджено в судовому засіданні, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 здійснено оплату адвокату Коржуку І.І. за надання правової допомоги в розмірі 2500 гривень, що також підтверджується укладеною між ними угодою від 17.05.2016 року за №28/16.

Оцінивши наведені докази, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги адвоката, в розмірі 2500 гривень також підлягають до задоволення.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.5, 12, 76, 81, 82, 89, 133. 200, 209, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177, 1190, 1195, 1197 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області на користь ОСОБА_1 , 2582 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) гривні 15 копійок матеріальної шкоди, 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області на користь ОСОБА_1 1250 (одну тисячу двісті п`ятдесят) гривень витрат за надання адвокатом правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської областіна користь ОСОБА_1 1250 (одну тисячу двісті п`ятдесят) гривень витрат за надання адвокатом правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 536 гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 536 гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_1 , України, РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , України.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , України.

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко