КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1411/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У серпні 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому, урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2011 року у розмірі 18 977,05 грн, яка складається з: 4 425,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 169,76 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 4 382,03 грн - заборгованість з пені; понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 14 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою був укладений Договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору виникла заборгованість у розмірі 18 977,05 грн.

На підставі викладеного банк позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 жовтня 2022 року представник позивача Сокуренко Н.В. звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач при укладенні договору особисто підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій погоджено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3%, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також порядок нарахування пені та штрафів.

Уважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Зауважує, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 жовтня 2015 року, а тому банком подано позовну заяву в межах строку позовної давності.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Правила надання банківських послуг в Приватбанку не підписані позичальником, а також підписана нею анкета-заява, яка є єдиним свідченням прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, не можуть вважатися складовою кредитного договору в розумінні вимог ЦК України.

Договір між сторонами був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. В її змісті процентна ставка за користування кредитом не зазначена і така графа самим бланком даного документа не передбачена. Крім того, анкета-заява не містить таких умов договору, як відповідальність позичальника, в тому числі у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а тому підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення відсотків та пені відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, то місцевий суд дійшов висновку, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем разом з позовом, останній платіж в рахунок погашення боргу відповідачкою було внесено 12 червня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду 18 серпня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 14 квітня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою угоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських слуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку, є Договором про надання банківських послуг.

Згода відповідачки підтверджена її власноручним підписом в анкеті-заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви №б/н від 14 квітня 2011 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н за період з 01 січня 1999 року по 10 липня 2022 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2020 року (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) утворилася у розмірі 18 977,05 грн, з яких: 4 425,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 169,76 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 4 382,03 грн - заборгованість з пені.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви №б/н від 14 квітня 2011 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н за період з 01 січня 1999 року по 10 липня 2022 року; копію паспорта відповідача.

Підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номери мобільного телефону.

В анкеті-заяві №б/н від 14 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, проте вказано про бажання позичальника отримати кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 6 000 грн.

У даній заяві відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено базову відсоткову ставку на рівні 3% в місяць (36% річних); розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також порядок нарахування пені та штрафів.

Стороною відповідача не заперечувався підпис ОСОБА_3 ані в анкеті-заяві, ані у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у зв`язку з чим колегія вважає, що сторонами погоджено умови кредитування, зазначені в указаній довідці.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку за договором №б/н за період з 01 січня 1999 року по 10 липня 2022 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття: 14 квітня 2011 року, термін дії 02/15), № НОМЕР_3 (дата відкриття: 25 червня 2012 року, термін дії 10/15).

Під час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, відповідач не заперечувала факт отримання та користування нею вказаними кредитними картками та розміщеними на картках коштами.

Як зазначено вище, за змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

За змістом довідки про видані ОСОБА_1 картки, картка № НОМЕР_1 видана 14 квітня 2011 року з терміном дії до 02/15, картка № НОМЕР_3 видана 25 червня 2012 року з терміном дії до 10/15.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після 31 жовтня 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Необґрунтованими є також вимоги банку про нарахування та стягнення пені після 31 жовтня 2015 року, з огляду на наступне.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

З урахуванням викладеного, обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31 жовтня 2015 року процентів та пені.

Проте, позивачем не надано суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку до вказаних правовідносин не застосовується частина перша статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Так, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, борг ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2011 року станом на 31 жовтня 2015 року складає: 4 425,26 грн - тіло кредиту; 10 693,33 грн - заборгованість за відсотками; 1 678,55 грн - заборгованість з пені.

Разом з тим, судом установлено, що за період з 14 квітня 2011 року позичальнику нараховувались проценти за користування кредитом у розмірі 36% річних, як це передбачено у підписаній ОСОБА_1 довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Згодом, з 01 січня 2013 року процентна ставка була змінена на 30%, з 01 вересня 2014 року на 34,8%, а з 01 квітня 2015 року на 43,2%.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першої статті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно частини третьої статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, тому така зміна є незаконною також і з цих підстав.

Таким чином, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами лише за період з 14 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36% річних, що становить 251,04 грн.

Отже, беручи до уваги, що відповідач не заперечує факт отримання кредитних карток та користування кредитним коштами, зважаючи на наявність у справі виписки по картковому рахунку, а також особисто підписаної ОСОБА_1 довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що у сукупності підтверджує факт користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у довідці про видані картки, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 425,26 грн, відсотками у сумі 251,04 грн, а також 1 678,55 грн пені, що всього складає 6 354,85 грн, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 31 жовтня 2015 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31 жовтня 2015 року інших платежів за кредитом.

Кредитор звернувся до суду із позовом у серпні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, а отже підстави для застосування позовної давності відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

За змістом частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 528 грн та апеляційної скарги у сумі 792 грн, а всього 1 320 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни- задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (; МФО: 305299; юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2011 року у розмірі 6 354,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 1 320 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник