Справа № 446/2360/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді Котормус Т.І.;

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

Справа № 446/2360/21

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ;

представник позивачки ОСОБА_2 ;

відповідачі ОСОБА_3 ;

Новояричівська селищна рада

Львівської області;

представник відповідача Школьна Алла Вікторівна;

треті особи ОСОБА_4 ;

ОСОБА_5 ;

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Новояричівської селищної ради Львівської області, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки з майна,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та Новояричівської селищної ради в якій, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 1, а.с. 132-138) просила суд: 1. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 ; 2. Виділити їй 2/3 частини будинку згідно першого варіанту поділу висновку експертизи від 23.12.2022, які складаються з приміщень: у прибудові «а» ванну 1-1 площею 10,3 кв.м., коридор 1-6 площею 7,5 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 17,2 кв.м., коридор 1-2 площею 5,2 кв.м., кладову 1-5 площею 8,3 кв.м.; 3.Визнати за нею право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,5 кв.м. як окремий об`єкт нерухомості із зазначенням частки 1/1 (в цілому), а саме: ванну 1-1 площею 10,3 кв.м., коридор 1-6 площею 7,5 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 17,2 кв.м., коридор 1-2 площею 5,2 кв.м., кладову 1-5 площею 8,3 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 з часткою 2/3 частини, а відповідачу належить 1/3 частина. Свою частку вона успадкувала від батька ОСОБА_6 , який раніше вже звертався до суду з позовом про поділ цього будинку, однак згодом просив стягнути вартість частки на його користь. Рішенням суду його вимоги були задоволені, але таке рішення виконано не було. А тому, на даний час позивачка звертається про виділення своєї частки, так як вона не має можливості розпоряджатися своєю часткою.

Ухвалою суду від 11.11.2021 відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.06.2022 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

27.12.2022 до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експерта.

Ухвалою суду від 28.12.2022 поновлено провадження у справі.

27.02.2023 представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.03.2023 заяву про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду, а підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

Крім того, в судовому засіданні 11.07.2023 витребувано у нотаріальних органів копії спадкових справ після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а в судовому засіданні 23.10.2023 судом залучено до участі у справі третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 22.11.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав наведених у заявах по суті справи та зокрема вказали, що спільний будинок сторін позивачка не може використовувати для власних потреб, а тому хоче виділити його частину реальну. Пояснили, що спірний будинок фактично складається з дерев`яної частини (стара будівля) і цегляної (нова будівля). Вважали, що виключно перший варіант розподілу, який запропонований експертом є правильним та просили так розділити будинок.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема ОСОБА_3 суду пояснив, що у цьому будинку проживає його мати. Будинок дійсно складається з двох частин старої та нової, а тому він заперечує, щоб йому виділили стару частину, так як всі вигоди та умови для проживання наявні у новій частині будинку. Зазначив, що у нього немає на даний час коштів викупити частину будинку позивачки. Представник відповідача ОСОБА_9 також додала, що батько позивачки вже скористався своїм правом на компенсації частини будинку і рішенням суду його вимоги задоволено, а тому підстав для виділу частини будинку немає.

Представник Новояричівської селищної ради Львівської області в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без участі такої особи.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Щодо переходів права власності на спірний будинок.

АДРЕСА_2 . Будинок АДРЕСА_1 первинно належав одній особі ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.05.1990 (том 1, а.с. 170).

2. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.10.1998 після смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_11 успадкував будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним. Як видно з цього свідоцтва, будинок «А-1» дерев`яний, складається з двох коридорів, кладовки, підсобного приміщення, кухні, та однієї житлової кімнати, розмір житлової площі становить 18,9 кв.м., також є господарські споруди під літ. «Б», «В», «Г», «Д» (том 1, а.с. 171).

3. Згідно договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок від 23.05.2003 ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_12 купив житловий будинок дерев`яно-цегляний, зазначений під літ. «А-1», що складається з двох кімнат житловою площею 36,1 кв.м., двох коридорів, кухні, кладової, та підсобного приміщення, а також господарських споруд під літ. «Б», «В», «Г», «Д», земельну ділянку площею 0,3056 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 208).

4. Після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем до 2/3 частин його майна став його батько ОСОБА_13 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2004 (том 1, а.с. 214), а до 1/3 частини його майна став ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2004 (том 1, а.с. 215).

З цих свідоцтв видно, що будинок АДРЕСА_1 складався з двох кімнат житловою площею 36,1. кв.м., кухні, двох коридорів, кладової, загальною площею 78,6 кв.м., при якому є господарські споруди.

5. Відповідно до договору дарування 2/3 частин будинку від 13.07.2004 ОСОБА_13 подарував, а ОСОБА_6 отримав у дар та став власником 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 . Як видно з умов п. 1. Цього договору будинок побудований з дерева та цегли, зазначений у плані під літ. «А-1», що в цілому складається з двох кімнат житловою площею 36,1 кв.м., двох коридорів, кухні, кладової, а також господарських споруд під літ. «Б», «В», «Г» (том 1, а.с. 173-174).

6. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2016 ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і до спадково майна належить 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 9).

Таким чином, будинок АДРЕСА_1 , на даний час належить ОСОБА_1 з розміром частки 2/3 частини, а також ОСОБА_3 з розміром частки 1/3 частини.

Щодо земельної ділянки під спірним будинком.

Як видно з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000060 від 19.05.2003 власником земельної ділянки площею 0,25 га. з кадастровим номером :01:004:0006, що на території с. Банюнин є ОСОБА_11 (том 1, а.с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок від 23.05.2003 ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_12 придбав в т.ч. земельну ділянку в с. Банюнин, що належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.05.2003 (том 1, а.с. 208).

Інших правовстановлюючих документів щодо даної земельної ділянки судом не здобуто.

Однак, згідно даних копії спадкової справи ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його спадкоємцями є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак до обсягу успадкованого ними майна, така земельна ділянка не включена (том 2, а.с. 2-80).

Щодо справи №2-1081/2011р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 .

В судовому засіданні судом оглянуто матеріали цивільної справи №2-1081/2011р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про компенсацію вартості ідеальних частин будинковолодіння та земельної ділянки.

Встановлено, що у межах даної справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу Львівським НДІ СЕ і висновком від 28.02.2011 у пункті 5.8. констатовано, що будинковолодіння АДРЕСА_1 розподілу між співвласниками у відповідності до їх ідеальних часток не підлягає.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.12.2012 №2-1081/2011р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про компенсацію вартості ідеальних частин будинковолодіння та земельної ділянки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 114 917 грн. вартості 2/3 ідеальних частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 12-13).

Згідно ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.02.2021 у справі №2-1081/2011р., у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну у виконавчому листі стягувача відмовлено (том 1, а.с. 206-207).

Щодо висновку експерта у межах даної справи.

Відповідно до висновку судового експерта Мельник О.П. від 23.12.2022 реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 відповідно до їх часток є можливий. Експертом запропоновано три варіанти реального розподілу будівель та споруд, визначено ринкову вартість такого будинковолодіння загалом та часток кожного із співвласників (том 1, а.с. 98-118).

Вирішуючи даний спір суд виходив з наступних мотивів та норм права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

У відповідності до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 592/6413/18.

У межах даної справи судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , хоча юридично складає один об`єкт права власності, проте фактично складається з двох частин, а саме старої, яка є дерев`яною та новою, яка є цегляною (див. фото том 1, а.с. 101-102).

Як видно з встановлених судом обставин, факт добудови до дерев`яного будинку цегляної частини відбувся ще у 1998 році, на що вказує Акт поточних змін інвентаризаційної справи (том 1, а.с. 169).

Сторонами дана обставина не заперечується та визнається. Більше того, з показів сторін судом встановлено, що придатною для проживання у будинку є саме цегляна частина будинку, а дерев`яна потребує значних ремонтних робіт для використання та проживання.

З технічного паспорта на цей будинок (том 1, а.с. 14-17) та технічної частини висновку експерта від 23.12.2022 (том 1, а.с. 98-118) встановлено, що вхід у будинок є єдиним зі сторони цегляної частини будинку, у будинку є одна ванна площею 10,3 кв.м. і знаходиться у цегляній частині будинку. Дерев`яна частина будинку входу, санвузла та кухонних вигод позбавлена.

Як вказано у п. 5.8. висновку експерта від 28.02.2011 у межах справи №2-1081/2011р., в зв`язку з тим, що фізичний знос конструктивних елементів дерев`яної частини житлового будинку, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження становить 63%, а реальний розподіл включає в себе роботу по реконструкції та переплануванню приміщень, що може призвести до порушення цілісності конструктивних елементів будинку, станом на час проведення дослідження становить 63%, а загальна площа цегляної частини не відповідає будівельним нормам і правилам для влаштування 2-х повноцінних однокімнатних квартир, і є основною складовою будинковолодіння, тому будинковолодіння АДРЕСА_1 розподілу між співвласниками у відповідності до їх ідеальних частин (2/3 та 1/3, а також 74,56% і 28,44 %) не підлягає.

З дослідницької частини цього висновку експерта видно, що експертом досліджувався внутрішній стан будинку, здійснено його фотографування. Серед іншого вказано (стр. 6 висновку), що частини будинку (цегляна і дерев`яна) суттєво відрізняються одна від одної по технічному стану конструктивних елементів. Так, цегляна частина будинку має виконані відновлювально-ремонті роботи, а саме: фарбування, заміна дерев`яних віконних блоків на металопластикові, встановлено нові дверні блоки, облаштовано туалет, ванну, стіни в яких обкладені керамічною плиткою. В приміщенні кухні встановлено газова плита, мийка, газовий котел. Облаштована система опалень даних приміщень.

Тоді як у дерев`яній частині будинку відновлювальні ремонті роботи тільки розпочаті, які полягають у демонтажі підлоги в кімнаті 1-3. В інших приміщеннях дерев`яної частини будинку ремонтні роботи не проводилися тривалий час і знаходяться у ветхому стані. Дерев`яні елементи зовнішніх стін і перегородок трухляві, пофарбування і штукатурка стін і стелі осипається, покриття підлоги в приміщенні кухні, коридору та кладової прогинається, а в приміщенні кладової є наскрізні отвори у стінах.

Водночас, як видно з висновку експерта від 23.12.2022, який здобуто у межах даної справи, огляд приміщень проходив лише по зовнішніх стінах, а внутрішнього обстеження таке дослідження не містить (абз. 3 стр. 11 висновку від 23.12.2022).

Хоча, у цьому висновку експерт вказав, що ним не виявлено ознак зносу, які б унеможливлювали поділ, а саме: перекосу стін, викривлення горизонтальних ліній фасаду, випинання зовнішньої обшивки, деформації стін. Оглядом встановлено, що дерев`яна частина будинку має фізичний знос 50% та перебуває у незадовільному технічному стані, прибудова «а» має фізичний знос 25% та перебуває у задовільному технічному стані, тому за критерієм технічного стану поділ житлового будинку «А-1» з прибудовою «а» між співвласниками вбачається можливим.

Як зазначено у ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши висновок експерта від 23.12.2022 суд дійшов висновку, що такий не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки експертом зовсім не враховано реальний фактичний стан спірного будинку, а саме його внутрішні ремонтно-будівельні роботи, його придатність про проживання.

Так, зібраними у справі доказами у своїй сукупності встановлено, що дерев`яна частина спірного будинку є непридатною для проживання в нього, у такій відсутні елементарні вимоги, які ставляться до житла, потребує капітальних ремонтних робіт.

Вказана обставина не заперечується і сторонами.

Запропоновані експертом три варіанти поділу, які передбачають, що одному із співвласників відійде частина будинку значно гірша за своїм технічним станом, а іншому краща, з самостійним входом, ванною, туалетом, системою опалення тощо, буде порушувати права одного із співвласників, призведе до неможливості використання такого житлового будинку за призначенням та як наслідок, на переконання суду, буде не справедливим.

Експертом не запропоновано варіанту розподілу, за яким би будинок розподілявся так, щоб обидвом співвласникам відходила б частина цегляної будівлі та дерев`яної, відповідно до їх часток у праві спільної власності.

Тому, суд відхиляє такий висновок експерта і вважає, що за наявності іншого висновку експерта від 28.02.2011, здобутого у іншій судовій справі, який судом оцінюється як доказ у сукупності і взаємозв`язку зі всіма доказами у справі, на даний час, перед судом не доведено можливість розподілу спірного будинковолодіння між співвласниками.

Так, суд відзначає, що з моменту складання висновку від 28.02.2011 розмір часток співвласників не змінився, не зважаючи на їх перехід до інших осіб, а також не змінився суттєво і технічний стан будинку щодо його покращення, ремонту добудови тощо. Відтак, такий висновок експерта може бути взятий судом до уваги.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову позивачки необхідно відмовити.

Посилання позивачки щодо неможливості користування спільним майном не дають підстав для задоволення даного позову, а вимоги про усунення перешкод у користуванні спільним майном позивачка не заявляла.

Суд також оцінює як неспроможні посилання сторони відповідача, як на аргумент для відмови у позові, наявність рішення суду від 25.12.2012 у справі №2-1081/2011р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 114 917 грн. вартості 2/3 ідеальних частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

У ч. 2 ст. 364 ЦК України вказано, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Сторонами визнається та обставина, що на виконання рішення суду від 25.12.2012 ОСОБА_6 не отримав компенсацію його частки, яку суд визначив на рівні 114 917 грн., а його спадкоємець ОСОБА_1 не стягнула таку суму, оскільки їй було відмовлено у заміні сторони виконавчого провадження.

Тому, оскільки реального отримання компенсації розміру частики у спільній частковій власності не відбулося, право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 не припинилося і продовжує існувати.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю, то судові витрати згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно покласти на позивачку.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Новояричівської селищної ради Львівської області, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ в натурі частки з майна відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивачку ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено 15 грудня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.І. Котормус