ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/7848/21
Провадження № 2/201/1059/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

представника позивача Негольшова С.М.,

представників відповідачів Лехтер М.С., Паращенко Ю.О., Головко Є.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад правової позиції позивача.

04.08.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 22 березня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. стосовно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274, за яким вона, нібито, 13 лютого 2021 року о 17 год. 51 хв., керуючи в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська автомобілем «Пежо-5008», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зіткнення із автомобілем Шкода, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , порушивши вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Під час складання зазначеного протоколу позивачем були надані пояснення, що правил дорожнього руху вона не порушувала та зі змістом зазначеного протоколу не згодна.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року у справі № 205/2848/21, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року була залишена без змін, справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності було закрито через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивачка вважає, що у зв`язку з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності через складання протоколу вона має право на захист її порушених прав, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями.

Склад цивільного правопорушення, вчиненого проти позивача службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень, включає: протиправне рішення інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Корнійчука Р.О. щодо притягнення позивача (за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення) до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП через складання стосовно неї 22 березня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131274; протиправну дію інспектора щодо опитування позивача 22 березня 2021 року (після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 131274), за яким її протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із порушенням конвенційного права на справедливий суд (права на захист) та конвенційного права на заборону катування; матеріальну шкоду, завдану внаслідок вищезазначених протиправних діянь інспектора вчинених ним 22 березня 2021 року через протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП; моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок вищезазначених протиправних діянь; причинний зв`язок між протиправними діяннями інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Корнійчука ПО. та завданою майновою та моральною шкодою саме через протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності вона була вимушена приймати особисту участь у п`яти судових засіданнях в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська та в Дніпровському апеляційному суді з метою доведення відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, через що вона вимушена була отримувати професійну правову допомогу, нести додаткові неминучі витрати у зв`язку із необхідністю збору доказів її невинуватості та сплати комісійних платежів банку, неодноразово відриватися від своїх звичайних занять, тривалий час відчувати душевні страждання та негативну емоційну пригніченість через протиправне притягнення до адміністративної відповідальності та порушення її конвенційних прав у зв`язку із незаконними діяннями зазначеної службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Так, позивач понесла витрат на оплату висновку експертного дослідження, витрати на оплату гонорару адвоката на загальну суму 189 267, 95 грн.

Моральна шкода полягала у тривалих глибоких душевних стражданнях, погіршенні самопочуття, фрустрації та у приниженні честі та гідності, яких позивач зазнала у зв`язку із протиправним притягненням її до адміністративної відповідальності. При цьому, на думку позивача грошове відшкодування у сукупному розмірі 600 000 грн. буде адекватним відшкодуванням моральної шкоди.

Так, з метою примусити позивача діяти всупереч її волі та протиправно спонукати до визнання вини у ДТП, зазначеним посадовцем було навмисно піддано незаконному інтенсивному психологічному тиску та поводженню, що принижувало її гідність, викликало у неї відчуття страху, тривоги та неповноцінності; демонстративне ставлення до неї як особи, що, начебто, скоїла ДТП та намагається уникнути відповідальності тощо, що призвело до її приниження, залякування, зменшення здатності до морального супротиву та завдало таких негативних емоційних переживань та тривалого руйнівного стресу, що обумовило необхідність виклику до підрозділу поліції швидкої допомоги для надання невідкладної медичної допомоги.

Під час збору доказів інспектор поліції відмовився приймати від неї для долучення до адміністративних матеріалів докази щодо дійсних обставин ДТП, які виправдовували позивача, що є порушенням конвенційного права на справедливий суд (права на захист), вчинене вказаною службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень. Також інспектор поліції відмовився викладати у її письмових поясненнях обставини ДТП у її версії, що обумовило необхідність власноручного викладання письмових пояснень щодо обставин ДТП, що є також свідченням порушення конвенційного права на справедливий суд (права на захист).

З урахуванням викладеного позивач просила стягнути з держави Україна (шляхом списання через Державну казначейську службу України з єдиного казначейського рахунку коштів Державного бюджету України) на її користь в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (через складання 22 березня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274) матеріальні збитки, що дорівнюють грошовій суму в розмірі 189 267,95 гривень; стягнути з держави Україна (шляхом списання через Державну казначейську службу України з (Єдиного казначейського рахунку коштів Державного бюджету України) на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, що супроводжувалось порушенням конвенційних прав на справедливий суд та заборону катувань, грошову суму в розмірі 600 000 гривень (а.с.1-10).

Правова позиція відповідачів.

08.09.2021 року від представника відповідача-1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не могло завдати шкоди позивачеві, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог завдання управлінням матеріальної та моральної шкоди. Також, представник управління посилався на те, що ця справа не відноситься до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки до повноважень Мін`юсту не відноситься нагляд та контроль за органами, які здійснюють діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Також представник відповідача зазначив, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є завищеними і незрозуміло, як саме ця сума обраховувалася (т.1 а.с.45-50).

08.09.2021 року від представника відповідача-3 Департаменту патрульної поліції надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому посилався на те, що під час оформлення адміністративного матеріалу за ст. 124 КУпАП відносно позивача поліцейський діяв в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Процесуальні дії, вчиненні поліцейським, не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні дії. При цьому, за своєю правовою природою відповідно до норм чинного законодавства, повноваження поліцейських Управління щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів, у тому числі проведення перевірки обставин ДТП, складання протоколу про адміністративне правопорушення та надіслання його на розгляд суду відповідно до правил підсудності, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Жодних дій, які б виходили за межі наданих повноважень та могли б потягти за собою наслідки у вигляді заподіяння моральної шкоди, поліцейським не вчинялось, що підтверджується, зокрема, тим, що позовна заява не містить в собі посилань на такі обставини. При цьому, представник відповідача-3 зауважив, що судові рішення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, на які посилається позивач в своєму позові обґрунтовуючи незаконність дій поліцейських, не встановлюють факту незаконності складення поліцейськими відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП або вчинення інших незаконних дій. Також представник позивача зазначив, що позивачем на підтвердження моральної шкоди надано в якості доказу копію довідки № 21 від 07 липня 2021 року, яка визначає лише попередній діагноз, який для його підтвердження потребує подальшого медичного обстеження, не встановлює причин виникнення певних розладів здоров`я та не визначає період їх виникнення. Крім того, на думку представника відповідача-3 твердження позивача про катування не заслуговують на увагу, оскільки відсутній відповідний обвинувальний вирок суду відносно поліцейського. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої їй моральної шкоди, яка полягає зокрема у приниженні її честі та гідності. Таким чином, на думку представника Департаменту, позивачем будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням шкоди, не надано. Крім того, враховуючи наявність відповідних посилань у позовній заяві, представник відповідача-3 вважав за необхідне звернути увагу на той факт, що в даному випадку на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюджені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки поліцейський, діями якого позивачу нібито заподіяна шкода, не є посадовою особою будь-якого з таких органів та його дії, якими, як стверджує позивач, завдано моральної шкоди, жодним чином не пов`язані з оперативно-розшуковою діяльністю, здійсненням досудового розслідування або виконанням завдань та функцій прокуратури чи суду. Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, представник Департаменту зазначив, що наведенні витрати на оплату висновку експертного дослідження, комісійні банківські платежі, а також витрати на правову допомогу є судовими витратами по справі, а тому в даному судовому провадженні не може бути вирішено питання про відшкодування вартості таких витрат. На думку представника відповідача-3, позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу в сумі 188 577, 59 грн., оскільки така сума є неспівмірною та не відповідає складності справи. Також, представник звертає увагу на те, що такі витрати не підтверджені належними документальними доказами, не пов`язані з розглядом даної справи та є непропорційними до предмету спору (т.1 а.с.62-69).

22.11.2021 року від представника відповідача-2 Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав та вважав їх безпідставними, посилаючись на те, що позивач у позовній заяві обмежується лише формальним викладом обставин, зокрема позивачем не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. На думку представника відповідача-2, сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки такий протокол не є актом, який породжує для позивача певні права і обов`язки, а є лише доказом, який підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою. Позивач мала можливість і скористалася встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при цьому жодні заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувалися. Позивачем не підтверджено жодними доказами моральної та матеріальної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача, та вина останнього в її заподіянні (т.1 а.с.157-162).

Заяви, клопотання, процесуальні дії по справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04.08.2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.36-37).

09.08.2021 року ухвалою судді Демидової С.О. провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено у загальному порядку (т.1 а.с.28-29).

08.09.2021 року за клопотанням позивача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було витребувано від Ленінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали адміністративної справи № 205/2848/21 відносно ОСОБА_2 (т.1 а.с.97-98).

11.10.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якому останній зазначив, що наведеними у позовній заяві аргументами у сукупності із наданими доказами, доведені обставини, які мають значення для справи. При цьому, відповідачем-1 не спростовані обставини протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що супроводжувалось порушенням конвенційних прав на справедливий суд та на заборону катування (т.1 а.с.108-113).

11.11.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у яких останній наголошує на тому, що позивачем жодним чином не доведено факт порушення прав та завдання матеріальної та моральної шкоди управлінням. Доводи позивача зводяться до загальних висловлювань, а ця справа не відноситься до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки до повноважень Мін`юсту не відноситься нагляд та контроль за органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду (т.1 а.с.145-149).

02.11.2021 року, а також 16.12.2021 року від представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду було подано клопотання про заміну неналежного відповідача-1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за результатами розгляду якого у судовому засіданні 16 грудня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати було постановлено відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

16.12.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.179-180).

31.01.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Демидової С.О. було ухвалено рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено (т.1 а.с.193-205).

14.03.2022 року представником позивача адвокатом Негольшовим С.М. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та до Дніпровського апеляційного суду подано апеляційні скарги на рішення по справі. 21.03.2022 року справу спрямовано до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.207-240).

23.03.2022 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу про поновлення строків на оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2022 року та про відкриття апеляційного провадження. Крім того, в цей же день постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду на 15:00, 17.05.2022 року (т.1 а.с.241-243).

27.04.2022 року від представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому в задоволенні апеляційної скарги просили відмовити (т.2 а.с.2-13).

17.05.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду в задоволенні апеляційної скарги було відмовлено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2022 року було залишено без змін (т.2 а.с.51-58).

29.06.2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою, поданою представником позивача адвокатом Негольшовим С.М., що залишалася без руху ухвалою Верховного Суду від 20.06.2022 року та уточнювалася касатором на виконання вимог суду касаційної інстанції, витребувано справу з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.2 а.с.64-95).

04.07.2022 року на виконання ухвали Верховного Суду справу направлено для розгляду в суді касаційної інстанції з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.2 а.с.97)

22.07.2022 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу від представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому в задоволенні касаційної скарги просили відмовити (т.2 а.с.101-112).

22.07.2022 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу від представника Департаменту патрульної поліції, в якому в задоволенні касаційної скарги просили відмовити (т.2 а.с.126-129).

11.11.2022 року представник позивача адвокат Негольшовим С.М. звернувся до Верховного Суду із заявою про надання пояснень щодо причин порушення судом касаційної інстанції конвенційних прав ОСОБА_2 щодо розумного строку розгляду касаційної скарги (т.2. а.с.143).

05.12.2022 року Верховним Судом постановлено ухвалу про розгляд касаційної скарги у складі п`яти суддів через складність справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення сторін (т.2 а.с.144-145).

09.12.2022 року протоколом автоматичного розподілу справи між суддями визначено колегію суддів Верховного Суду у складі 5 суддів (т.2 а.с.146).

14.12.2022 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу адвоката Негольшова С.М. в інтересах ОСОБА_2 задоволено, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому Верховний Суд вказав на таке: «Закриття судом справи про адміністративне правопорушення за відсутністю його складу свідчить про те, що позивача притягнули до адміністративної відповідальності незаконно, у зв`язку з чим відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини. Місцевий суд належним чином не встановив фактичних обставини, які мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи. Отже у справі, яка переглядається, суди неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення статей 1167, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та дійшли передчасного висновку про відмову у позові. За таких обставин доводи касаційною скарги є обґрунтованими. Висновки судів про те, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в цій справі є неналежним відповідачем є помилковими. Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені ними судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону» (т.2 а.с.147-153).

19.01.2023 року справа повернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, її було розподілено для розгляду судді Федоріщеву С.С., який ухвалою від 23.01.2023 року прийняв її до свого провадження та розгляд справи було призначено на 10.00, 21.02.2023 року (т.2 а.с.154-156).

23.02.2023 року в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача-3 Департаменту патрульної поліції постановлено ухвалу про витребування з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 , який 13.02.2021 року о 17.51 год. на перехресті вул. Київської та вул. Ташкентської, в м. Дніпро, керуючи т/з «SKODA OCTAVIA А7», р/н НОМЕР_2 допустив зіткнення з т/з «PEUGEOT 5008», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 позивачки по справі, що розглядається. Наступне судове засідання призначене на 14.00 год., 21.03.2023 року (т.2 а.с.167-174).

20.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (т.2 а.с.180-182).

21.03.2023 року в судовому засіданні з`ясовано, що витребувані з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 надійшли до суду, у зв`язку з чим, з огляду на відсутність інших клопотань стосовно проведення якихось процесуальних дій в порядку підготовки справи до розгляду, постановлено протокольну ухвалу про завершення підготовчого провадження та розпочато розгляд справи по суті вислухано сторони, частково досліджено письмові докази по справі. В розгляді справи оголошено перерву до 14.45 год. 11.04.2023 року (т.2 а.с.200-204).

11.04.2023 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача-1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т.2 а.с.211-217).

11.04.2023 року, попри клопотання представника відповідача-3 Департаменту патрульної поліції щодо відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду 05.04.2023 року, розгляд справи було продовжено. У судовому засіданні представник позивача адвокат Негольшов С.М. заперечував проти участі у розгляді справи представників відповідачів уповноважених працівників Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, зазначене заперечення було відхилено головуючим, у зв`язку з чим представник позивача адвокат Негольшов С.М. заявив усні заперечення проти дій головуючого, які теж було відхилено протокольно. Завершено дослідження письмових доказів та відеофайлів, у тому числі й копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 . За клопотанням представника позивача адвоката Негольшова С.М. суд повернувся до підготовчих дій та витребував з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки. В розгляді справи оголошено перерву до 14.45 год. 17.04.2023 року (т.2 а.с.241-251).

13.04.2023 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача-2 Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (т.2 а.с.253-255).

12.04.2023 року від представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи рішень Верховного Суду в інших подібних справах (т.3 а.с.2-11).

17.04.2023 року в судовому засіданні з`ясовано, що витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки до суду не надійшли. У судовому засіданні представник позивача адвокат Негольшов С.М. заперечував проти участі у розгляді справи представника відповідача-2 уповноваженого працівника Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, зазначене заперечення було відхилено головуючим, у зв`язку з чим представник позивача адвокат Негольшов С.М. заявив усні заперечення проти дій головуючого, які теж було відхилено протокольно. Представником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заявлене клопотання про спонукання представника позивача адвоката Негольшова С.М. до застосування у судових засіданнях державної мови замість російської, яку він постійно використовує в судових засіданнях, на що судом роз`яснено адвокату Негольшову С.М. вимоги законодавства щодо застосування державної мови адвокатами при виконанні ними своїх службових обов`язків, запропоновано дотримуватися цих вимог, однак пропозицію суду адвокатом Негольшовим С.М. проігноровано. В судовому засіданні досліджено відеофайли з матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 , задоволено клопотання представника позивача адвоката Негольшова С.М. про виклик до суду та допит у якості свідка позивачки ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 . В розгляді справи оголошено перерву до 14.00 год. 22.05.2023 року, сторони повідомлені про дату та час наступного судового засідання під розписку (т.3 а.с.21-26).

22.05.2023 року, попри неявку представника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), розгляд справи було продовжено. У судовому засіданні допитано як свідків позивачку ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 , які наголосили на незаконності (на їх думку) притягнення позивачки до адміністративної відповідальності інспектором Департаменту патрульної поліції Корнійчуком Є.О. та про те, що останній вживав до позивачки психологічний тиск під час її опитування, у зв`язку з чим їй стало зле та викликалася швидка допомога. Крім того в судовому засіданні з`ясовано, що витребувані з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки до суду не надійшли. У зв`язку з цим у розгляді справи оголошено перерву до 15.00 год. 07.06.2023 року, сторони повідомлені про дату та час наступного судового засідання під розписку (т.3 а.с.27-37).

26.05.2023 року до суду з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки (т.3 а.с.40).

07.06.2023 року відбулося судове засідання, під час якого досліджено копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки. Під час судового засідання представник позивача адвокат Негольшова С.М. в своїх промовах, зверненнях до суду та інших учасників розгляду справи вживав виключно російську мову, у зв`язку з чим судом запропоновано адвокату Негольшову С.М. дотримуватися вимог ст.9 ЦПК України, текстуально роз`яснено вимоги п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», однак адвокат Негольшов С.М. продовжив ухилятися від застосування державної мови в судовому засіданні, посилаючись на ст.10 Конституції України та інтереси клієнта позивача по справі. Після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і виконання вимог ст.241 ЦПК України, по справі проведено судові дебати, під час яких представник позивача наполягав на задоволенні позову, представники відповідачів-1,2,3 та відповідач-4 ОСОБА_1 проти його задоволення заперечували, та ухвалено судове рішення, вступну та резолютивну частину якого проголошено судом одразу після виходу з нарадчої кімнати. Крім того, проголошено й вступну та резолютивну частину Окремої ухвали стосовно звернення суду до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області з пропозицією розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_5 за застосування адвокатом Негольшовим С.М. недержавної мови в судовому процесі, постановленої судом в нарадчій кімнаті.

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами даної справи, що розглядається та копіями матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно позивачки ОСОБА_2 , що 22 березня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. стосовно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274, за яким вона, нібито, 13 лютого 2021 року о 17 год. 51 хв., керуючи в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська автомобілем «Пежо-5008», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зіткнення із автомобілем Шкода, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , порушивши вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Під час складання зазначеного протоколу позивачем були надані пояснення, що правил дорожнього руху вона не порушувала та зі змістом зазначеного протоколу не згодна.

При складані зазначеного протоколу до приміщення УПП в Дніпропетровській області за адресою пл. Троїцька, 2-А було викликано медичну бригаду швидкої допомоги для ОСОБА_2 , при цьому, відповідно до Карти виїзду №1035 від 22.03.2021 року, у неї було діагностовано «Інші захворювання нервової системи. Соматофорні розлади вегетативної нервової системи», що підтверджується довідкою КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради» від 07.07.2021 року (т.1 а.с.13).

07.04.2021 року ОСОБА_2 та адвокат Негольшов С.М. уклали Угоду про надання правничої допомоги та додаткову Угоду до неї в зазначеній справі, а 22.06.2021 року склали Акт наданих послуг за цією Угодою, за яким розмір сукупного гонорару адвоката ОСОБА_5 складає 188577,59 грн., та 23.06.2021 року додаткову Угоду щодо проведення оплати гонорару адвокату після фактичного стягнення зазначеної суми з Держави Україна (т.1 а.с.22-31).

20.04.2021 року за заявою адвоката Негольшова С.М., який надавав правову допомогу позивачці у цій справі про адміністративне правопорушення, експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Шевченко С.Ф. було складено «Висновок експертного дослідження» №ЕД-19/104-21/11638-ІТ. Відповідно до цього «Висновку», дії водія автомобіля «Шкода Октавія А7» ОСОБА_3 в даній дорожній обстановці з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.10.1. Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з даною пригодою, а в діях водія автомобіля «Пежо-5008» ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці, при заданих обставинах пригоди, з технічної точки зору, не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою (а.с.81-85 у матеріалах справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21).

За проведення зазначеного експертного дослідження позивачка ОСОБА_2 сплатила 675 грн 36 коп. та оплатила комісію ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 а.с.20)

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року у справі № 205/2848/21, яку постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року була залишено без змін, справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності було закрито через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с.14-19).

Також судом встановлено, і це підтверджується копіями матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно ОСОБА_3 водія автомобіля Шкода, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з яким позивачка ОСОБА_2 , 13 лютого 2021 року о 17 год. 51 хв., керуючи «Пежо-5008», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зіткнення в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська, що у даній справі Ленінський районний суд м. Дніпропетровська дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, але провадження по справі своєю постановою від 16.02.2022 року закрив на підставі ч.2 ст.38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначену постанову суду першої інстанції Дніпровським апеляційним судом постановою від 30 березня 2022 року залишено без змін (а.с.110-112, 148-153 у матеріалах справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21). .

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно ОСОБА_3 за постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2021 року, Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових (експерт Іскондяров А.С.) було проведено судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу №3179/3180-21. За результатами дослідження експерт дійшов висновку, що з наявних матеріалів судової справи неможливо встановити істинні обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки схема та фототаблиця не містять ані слідів гальмування, ані місця осипу уламків пошкоджених транспортних засобів тощо. У зв`язку з цим, експертом було здійснено аналіз двох варіантів природи дорожньо-транспортної пригоди, які гуртуються на поясненнях обох учасників цієї пригоди. Так, в умовах першого варіанту (між автомобілями був боковий інтервал за версією ОСОБА_2 ), дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із зіткненням. При цьому, в умовах другого варіанту події (між автомобілями був відсутній боковий інтервал за версією ОСОБА_3 ), в діях водія ОСОБА_3 , невідповідностей вимогам, які б перебували у причинному зв`язку із настанням ДТП не вбачається. Таким чином, експерт дійшов висновку, що з наявних в нього матеріалів ДТП неможливо встановити хто істинно винен у наведеній ДТГІ та чиї саме дії перебувають у причинному зв`язку із її настанням (а.с.94-101 у матеріалах справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку, надаючи оцінку законності притягнення позивачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, та аналізуючи дії відповідача-4 ОСОБА_1 , спрямовані на таке притягнення, суд виходить з того, що така діяльність мала відповідати наступним законодавчим приписам.

Згідно з вимогами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розділом VIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, визначаються особливості оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

Так, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДНІ) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); показання технічних приладів (у разі їх наявності); показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Уповноважена особа підрозділу патрульної поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

При цьому за своєю правовою природою повноваження поліцейських Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції щодо проведення перевірки обставин ДТП, складення протоколу про адміністративне правопорушення та і надіслання його на розгляд суду відповідно до правил підсудності, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією цього уповноваженого органу.

Так, відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

В силу п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 Кодексу, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 124 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 257 КУпАП встановлено, що протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про і адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, складання якого є компетенцією поліцейських (в даному випадку, - відповідача-4 ОСОБА_1 ), є одним з можливих доказів по справі про адміністративне правопорушення поряд з іншими доказами.

Однак, зважаючи на специфіку структури, змісту та порядку його складання, слід дійти висновку, що на цьому властивості протоколу про адміністративне правопорушення не закінчуються.

Так, в окремих своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що термін кримінальне провадження для цілей Конвенції має автономне значення, що може і не співпадати з національним правом. Тому гарантії кримінального провадження, визначені Конвенцією поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Для цього ЄСПЛ визначив певні критерії, які отримали назву Критерії Енгеля. Відповідно до цих критеріїв кримінальне провадження визначається відповідно до: 1) класифікації правопорушення в національному законодавстві відповідної держави; 2) характеру правопорушення; 3) суворості покарання, до якого може бути притягнута особа.

Так, ЄСПЛ зазначає, що кримінально-процесуальний аспект ст. 6 Конвенції поширює свою дію на такі адміністративні правопорушення: порушення правил дорожнього руху, які караються штрафами, обмеженнями водійських прав, такими як зняття балів або призупинення чи скасування водійських прав. У справі „Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції „з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням. У справі „Маліге проти Франції (рішення від 23.09.1998 заява № 27812/95) ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Аналізуючи наведене, слід мати на увазі, що у правовій системі України практика ЄСПЛ є одним з різновидів джерел права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, слід визнати, що протокол про адміністративне правопорушення, окрім своєї властивості доказу відповідно до приписів ст.251 КУпАП, має ще одну важливу властивість: за аналогією із приписами кримінально-процесуального закону України, він має усі ознаки підозри, порядок повідомлення про яку підозрюваній особі в кримінальному процесі унормовано положеннями Глави 22 КПК України.

При цьому, одним з важливіших критеріїв підозри, який виокремлює кримінально-процесуальний Закон, є її обґрунтованість, про яку згадується у п.1 ч.3 ст.132, п.3 ч.2 ст.173, ч.2 ст.177 КПК України та інших статтях КПК України.

Водночас, незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, поняття «обґрунтована підозра» у національному законодавстві не визначене, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена, зокрема, у п.175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

З огляду на викладене, повертаючись до оцінки законності притягнення позивачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, та аналізуючи дії відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О., спрямовані на таке притягнення, суд вважає за необхідне більш ретельно зупинитися на Висновку експерта, складеному за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3179/3180-21 у справі про адміністративне правопорушення №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 .

Як згадано вище, за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №3179/3180-21 експерт дійшов висновку, що з наявних матеріалів судової справи неможливо встановити істинні обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки схема та фототаблиця не містять ані слідів гальмування, ані місця осипу уламків пошкоджених транспортних засобів тощо. У зв`язку з цим, експертом було здійснено аналіз двох варіантів природи дорожньо-транспортної пригоди, які гуртуються на поясненнях обох учасників цієї пригоди. Так, в умовах першого варіанту (між автомобілями був боковий інтервал за версією ОСОБА_2 ), дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.1. 10.4 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із зіткненням. При цьому, в умовах другого варіанту події (між автомобілями був відсутній боковий інтервал за версією ОСОБА_3 ), в діях водія ОСОБА_3 , невідповідностей вимогам, які б перебували у причинному зв`язку із настанням ДТП не вбачається. Таким чином, експерт дійшов висновку, що з наявних в нього матеріалів ДТП неможливо встановити хто істинно винен у наведеній ДТГІ та чиї саме дії перебувають у причинному зв`язку із її настанням (а.с.94-101 у матеріалах справи про адміністративне правопорушення №205/2817/21).

Обґрунтовуючи неможливість надання однозначної відповіді на питання про винуватця ДТП, експерт наголосив на тому, що первинний матеріал щодо фіксації обставин ДТП на місці пригоди було зібрано неякісно та поверхово: особою, що займалася оформленням цього ДТП в протоколі огляду місця ДТП зафіксовано лише дорожні умови, в яких сталася подія, а на схемі зафіксовано лише кінцеве положення автомобілів «Шкода Октавія А7», яким керував ОСОБА_3 та «Пежо-5008», яким керувала позивачка ОСОБА_2 . Іншої слідової інформації (сліди переміщення транспортних засобів, осип від транспортних засобів тощо), за якими можна було б визначити місце зіткнення цих транспортних засобів у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього не зафіксовані/відсутнє. В свою чергу, відсутність зафіксованих ознак, за якими можна визначити місце зіткнення, не надає можливості експертним шляхом визначити розташування автомобілів «Шкода Октавія А7» і «Пежо-5008» відносно меж проїзної частини, як в момент так і перед зіткненням. Таким чином, усунути протиріччя в поясненнях водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині розташування місця зіткнення та положення керованих ними транспортних засобів перед ДТП відносно меж проїзної частини не надається можливим. Крім того відсутність слідової інформації не надає можливості експертним шляхом визначити швидкості руху автомобілів «Шкода Октавія А7» і «Пежо-5008» перед зіткненням. Таким чином, усунути протиріччя в поясненнях водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині швидкісних параметрів руху керованих ними транспортних засобів вдається не надається можливим. На підставі вищенаведеного, слід дійти висновку, що за об`ємом інформації, зафіксованої у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього, перевірити на спроможність пояснень водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , щодо вказаного ними механізму зіткнення та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.02.2021 року о 17.51 год. в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська, експертним шляхом не надається можливим.

З матеріалів обох справ про адміністративні правопорушення (№205/2848/21 відносно позивачки ОСОБА_2 та №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 ) випливає, що у зв`язку із первинною кваліфікацією ДТП за їх участю як ДТП з потерпілими, воно могло мати наслідком внесення відомостей про цю подію до ЄРДР із подальшим розслідуванням відповідного кримінального провадження у слідчому підрозділі. Через це первинний матеріал, зокрема, огляд місця пригоди та фіксацію слідів на місці ДТП у відповідних документах, складався не відповідачем-4 інспектором Корнійчуком Є.О., або іншою посадовою особою відповідача-3 Департаменту патрульної поліції, а слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Редько В.Д. За результатами неякісного збору первинного матеріалу, після виключення факту наявності у цій пригоді потерпілих, до відповідача-4 ОСОБА_1 надійшли зібрані слідчим матеріали для подальшого складання в межах належної компетенції протоколу(ів) про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Вдаючись до такого ретельного аналізу зазначеного висновку експерта №3179/3180-21 та подій, що передували діяльності відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. стосовно притягнення позивачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, суд наголошує на тому, що дану експертизу було призначено відповідною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, та в розпорядження експерта було надано усі докази та матеріали справи №205/2817/21, які мав в своєму розпорядженні суд, що надійшли нього від відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. (схема ДТП, пояснення учасників ДТП, відеозапис з камер спостереження магазину АТБ, розташованого поблизу місця аварії, фототаблиця ДТП тощо). За таких умов, в контексті оцінки дій відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О., суд надає перевагу саме цьому висновку експерта, оскільки на відміну від нього, при складанні «Висновку експертного дослідження» №ЕД-19/104-21/11638-ІТ, експерт Дніпропетровського НДЕКЦ Шевченко С.Ф. оперував лише тими доказами та матеріалами, які йому надав замовник цього дослідження адвокат Негольшов С.М., який представляв інтереси позивачки ОСОБА_2 .

Окремо суд наголошує на тому, що зазначені «Висновок експерта» №3179/3180-21 та «Висновок експертного дослідження» №ЕД-19/104-21/11638-ІТ, досліджуються та оцінюються судом у даному провадженні не задля встановлення обставин події ДТП та винуватості її учасників, оскільки це знаходиться поза межами позовних вимог у справі, що розглядається, а оцінку цьому дали суди при розгляді справ про адміністративні правопорушення №205/2848/21 відносно ОСОБА_2 та №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 , остаточні судові рішення по яких набрали законної сили. Потреба аналізу цих експертних документів полягає саме в контексті оцінки дій відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_2 , що з урахуванням наведеної практики ЄСПЛ є за своєю природою висуненням ним підозри останній, та з`ясування, наскільки така підозра була обґрунтована. Для цілей дослідження та аналізу висновку відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_2 та наявності чи відсутністю при цьому ознак згаданого критерію «обґрунтованість підозри», не має значення, що згадані експертні дослідження проводилися після того, як він прийняв рішення про притягнення позивачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Висновок експерта у цьому питанні має ретроспективну цінність, адже відповідно до ст.10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

На відміну від статусу експерта із відповідною кваліфікацією та знаннями, відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. відповідної вищої освіти та кваліфікаційного рівня не має, спеціальну підготовку у галузі встановлення винуватців дорожньо-транспортних пригод не проходив, кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності не отримував.

Підсумовуючи наведене з точки зору правомірності дій відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О., суд доходить до висновку про те, що надаючи оцінку дорожньо-транспортній пригоді на підставі наявності в нього тих самих матеріалів, що й у експерта, в межах своєї власної компетенції, а також в рамках своїх повноважень, відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. обґрунтовано припустив вірогідність наявності в обох учасників дорожньо-транспортної пригоди дій, що перебувають у причинному зв`язку із настанням цієї ДТП, та склав протоколи про адміністративні правопорушення відносно обох учасників цієї пригоди позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , направивши їх в подальшому на розгляд до уповноваженого органу (суду).

Доходячи до такого висновку, суд також враховує, що відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О., встановлюючи обставини зазначеного ДТП, не обмежився лише опитуванням його учасників та оцінкою доказів та матеріалів, які надійшли до нього в провадження, але й вчиняв додаткові дії в межах своїх процесуальних можливостей, спрямовані на усунення протиріч у поясненнях учасників цієї ДТП.

Так, звернувшись 19.02.2021 року до ТОВ «АТБ-Маркет», відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. отримав відеозапис з камер відеоспостереження, встановлених на одному з магазинів цього Товариства, розташованого поблизу місця ДТП на вул. Київська у м. Дніпрі.

На цьому відеозаписі, дослідженому у судовому засіданні під час розгляду даної справи, зафіксовано, що автомобіль «Шкода Октавія А7» виїжджає зі стоянки зазначеного магазину АТБ на проїжджу частину вул. Київська та повертає праворуч 13.03.2021 року о 17 год. 51 хв. 03сек. Після того, як він зникає з поля зору камери відеоспостереження, на проїжджій частині в полі зору камери відеоспостереження з`являється автомобіль «Пежо-5008», який рухається у тому ж напрямку, в якому попрямував автомобіль «Шкода Октавія А7». При цьому на відеозапису зафіксовано, що автомобіль «Пежо-5008» перетинає місце виїзду автомобіля «Шкода Октавія А7» на проїжджу частину вул. Київська 13.03.2021 року о 17 год. 51 хв. 15 сек., після чого теж зникає з поля зору камери відеоспостереження в тому ж напрямку, в якому попрямував автомобіль «Шкода Октавія А7». (а.с.57 у справі №205/2817/21 відносно ОСОБА_3 , а.с.48 у справі №205/2848/21 відносно позивачки ОСОБА_2 ).

Коментуючи зазначений відеозапис, відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. пояснив, що саме ця інформація з камери відеоспостереження й привела його до критичного сприйняття версії позивачки ОСОБА_2 стосовно обставин ДТП, оскільки хронометраж руху зазначених автомобілів доводить: автомобіль «Пежо-5008» рухався фактично навздогін автомобілю «Шкода Октавія А7», який рухався попереду, адже інтервал перетину ними місця виїзду автомобіля «Шкода Октавія А7» на проїжджу частину вул. Київська складає 12 сек., тобто останній не з`явився зненацька перед позивачкою ОСОБА_2 , як вона стверджувала в своїх поясненнях. Зазначений відеозапис надав йому можливість обґрунтовано припустити вірогідність того, що позивачка ОСОБА_2 не виконала вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Надаючи оцінку зазначеним поясненням відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. у сукупності з інформацією, що міститься на згаданому відеозаписі з камер спостереження, розташованих на магазині АТБ та аналізом цього ДТП, що міститься в експертизі №3179/3180-21, суд доходить до висновку про те, що відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_2 діяв правомірно - у межах своєї компетенції та процесуальних можливостей, виходячи з обсягу наявних в його розпорядженні доказів.

При цьому, стосовно доводів позивачки про те, що 22.03.2021 року відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О., з метою примушення її діяти всупереч її волі, протиправно спонукав її до визнання вини в зазначеному ДТП, залякував, незаконно піддавав її інтенсивному психологічному тиску та поводженню, принижуючи її гідність, суд доходить до висновку про те, що такі доводи свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Так, суд не може взяти до уваги пояснення самої позивачки ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 , які вони надали суду під час їх допиту як свідків, оскільки вони є зацікавленими особами. Що ж стосується факту виклику для позивачки ОСОБА_2 медичної бригади швидкої допомоги до приміщення УПП в Дніпропетровській області під час її опитування та складання протоколу про адміністративне правопорушення, то суд звертає увагу на те, що, як згадано вище, відповідно до Карти виїзду №1035 від 22.03.2021 року, у неї було діагностовано «Інші захворювання нервової системи. Соматофорні розлади вегетативної нервової системи», що підтверджується довідкою КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради» від 07.07.2021 року. Водночас, з загальнодоступних джерел відомо, що «Соматоформна вегетативна дисфункція стан, який ще має назву вегето-судинна дистонія. Це патологія судин, яка проявляється втратою їх тонусу, що в свою чергу порушує нормальну життєдіяльність людини. Причиною розвитку такого стану служать захворювання головного або спинного мозку».

Також суд звертає увагу на те, що жодних доказів, які б об`єктивно підтверджували зв`язок між погіршенням стану здоров`я позивачки ОСОБА_2 з таким діагнозом та діями відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О., які, як вона вважає, він вчиняв з перевищенням службових повноважень, суду не надано. Позивачка не скористалася своїм правом на призначення відповідної експертизи, не ініціювала перед компетентними органами розслідування цього випадку ані у формі кримінального провадження, ані у формі службової перевірки, за наслідками проведення яких було б встановлено вину відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О.

Повертаючись до аналізу доводів сторін та матеріалів справи, суд звертає увагу на те, що відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_2 хоч і діяв у межах своїх процесуальних можливостей, передбачених нормами КУпАП, однак такі можливості у порівнянні із процесуальними можливостями слідчого, визначеними у КПК України, у нього були значно менші, та фактично визначені лише у вищезгаданій ст.251 КУпАП. Зокрема, відповідач-4 інспектор Корнійчук Є.О. з метою усунення протиріч в поясненнях учасників ДТП позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо його механізму, не був наділений повноваженнями на проведення таких важливих в подібних ситуаціях дій як слідчий експеримент з цими особами із залученням експерта, одночасний допит учасників ДТП тощо. Також суд звертає увагу й на строки проведення перевірки у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП, що є значно меншими від строків досудового розслідування кримінальних проваджень, та продовженню за нормами КУпАП не підлягають. Стислість таких строків фактично унеможливлює проведення повноцінних автотехнічних експертиз, за допомогою яких можна було б встановити причини та механізм ДТП із визначенням винуватців таких пригод експертним шляхом. До того ж можливість та порядок призначення таких експертиз, на відміну від приписів КПК України, у чинному КУпАП виписаний недосконало. Більш того, на відміну від правил кримінального процесу, де висновки слідчого перевіряються процесуальним керівником прокурором, який в подальшому й доводить правомірність притягнення певної особи до відповідальності перед судом як державний обвинувач, у справах про адміністративні правопорушення зазначеної категорії, такий інститут відсутній взагалі, що унеможливлює реалізацію одного з фундаментальних принципів кримінального процесу змагальності сторін, а також оскарження рішень судів в апеляційному та касаційному порядку з боку сторони обвинувачення.

За таких умов, суд доходить до висновку про те, що відсутність належної імплементації в національному законодавстві України про адміністративні правопорушення з боку відповідача-1 Держава Україна вищезгаданих висновків ЄСПЛ стосовно тотожності природи адміністративних проступків, подібних тим, що передбачені ст.124 КУпАП до кримінальних правопорушень в частині визначення засобів збору доказів, притаманних кримінальному процесу та обсягу повноважень осіб, в провадженні яких перебувають такі провадження, в даному конкретному випадку й стало однією з причин того, що дії позивачки ОСОБА_2 при зазначеному ДТП за висновком відповідача-4 інспектора Корнійчука Є.О. мали ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, але суд з цим не погодився та провадження по справі закрив через відсутність в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Другою причиною саме такого перебігу подій, пов`язаних із притягненням позивачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП відповідачем-4 інспектором Корнійчуком Є.О. із подальшим закриттям провадження по справі судом через відсутність в її діях складу цього адміністративного правопорушення, на переконання суду, стало неналежне фіксування обставин ДТП на місці її скоєння у відповідних процесуальних документах слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Редько В.Д.

Як згадано вище, відсутність зафіксованих ознак, за якими можна визначити місце зіткнення у складених ним документах, не надало можливості експертним шляхом визначити розташування автомобілів «Шкода Октавія А7» і «Пежо-5008» відносно меж проїзної частини, як в момент так і перед зіткненням. Через це, усунути протиріччя в поясненнях водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині розташування місця зіткнення та положення керованих ними транспортних засобів перед ДТП відносно меж проїзної частини не зміг навіть експерт. Крім того відсутність слідової інформації не надало можливості навіть експертним шляхом визначити швидкості руху автомобілів «Шкода Октавія А7» і «Пежо-5008» перед зіткненням. Таким чином, усунути протиріччя в поясненнях водіїв ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині швидкісних параметрів руху керованих ними транспортних засобів теж виявилося неможливим.

З наведеного висновку експерта випливає, що слідчий СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Редько В.Д. неналежним чином задокументував обставини події ДТП на місці зіткнення автомобілів при його огляді, чим, на думку суду, допустив службову недбалість та бездіяльність. І хоча зазначена службова особа або підрозділ, до якого вона належить, не є учасниками справи, що розглядається та вони не мають можливості надати суду свої доводи щодо вказаної бездіяльності, в даному випадку це не має значення не тільки через те, що позивачка ОСОБА_2 не висуває жодних претензій до слідчого Редько В.Д., але й через те, що на переконання суду, саме відповідач-1 Держава Україна не спромігся організувати через свої органи, до яких належить й СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, належне оформлення ДТП за участю позивачки ОСОБА_2 та повноти фіксації слідової інформації при огляді місця пригоди відповідними службовими особами, що потягло вищезазначені наслідки.

Підсумовуючи викладене, суд не може оминути увагою приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), зроблено висновок, що «закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що «Статтями 2, 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення».

Як згадано вище, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05. 2021 року у справі №205/2848/21, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2021 року була залишена без змін, справу про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_2 було закрито через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21, від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначена норма Закону встановлює найнижчу межу розміру відшкодування моральної шкоди. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 6 700,00 грн. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Відповідно до протоколу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею124 КУпАП, датою його складання було 23.03.2021 року.

Остаточне судове рішення у цій справі Постанову Дніпровського апеляційного суду, якою залишено в силі постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 ухвалено 22.06.2021 року.

Таким чином, строк перебування ОСОБА_2 під притягненням до адміністративної відповідальності та під судом (строк протягом якого позивач підданий адміністративній відповідальності) станом на час ухвалення остаточного судового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення становить 3 (три) місяці.

Відтак мінімальний розмір моральної шкоди, згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 становить 20100,00 грн (6 700,00 грн. х 3 місяці).

Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду, зокрема такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 року у справі №428/3277/20, від 19.05.2021 року у справі № 210/1295/15-ц та інших.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування морально шкоди, суд враховує обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 20100, 00 грн є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 18 травня 2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), від 31 серпня 2022 року у справі №289/865/21 (провадження № 61-18784св21), від 02 листопада 2022 року у справі №686/12403/21 (провадження № 61-3095св22).

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Стосовно відшкодування матеріальних збитків, понесених позивачкою ОСОБА_2 під час проведення відносно неї провадження у вищезгаданій справі про адміністративне правопорушення, суд вважає частково доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення витрат, понесених нею на оплату експертизи у розмірі 675 грн 36 коп., адже за допомогою висновку експерта вона намагалася довести свою невинуватість, що відповідає принципу змагальності сторін. Проте неминучість витрат на оплату комісії ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 грн., на думку суду, не доведено, адже ніяких доказів щодо неможливості сплатити за послуги експерта безпосередньо до експертної установи без комісії, суду не надано, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про стягнення грошових коштів на оплату гонорару адвоката у справі №205/2848/21, суд виходить з наступного.

На підтвердження взаємовідносин між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатом Негольшовим С.М. під час провадження в зазначеній справі, як згадано вище, суду надано Угоду про надання правничої допомоги від 07.04.2021 року, укладену між ними, додаткову Угоду від цієї дати, якою погоджено розмір гонорару адвоката 4935,94 грн. за одну годину. Крім того, суду надано Акт наданих послуг за Угодою про надання правової допомоги, підписаний ОСОБА_2 та адвокатом Негольшовим С.М. 22.06.2021 року, за яким розмір сукупного гонорару адвоката Негольшов С.М. в зазначеній справі про адміністративне складає 188577,59 грн., а також додаткову Угоду від 23.06.2021 року щодо проведення оплати гонорару адвокату після фактичного стягнення зазначеної суми з Держави Україна (т.1 а.с.22-31).

Кодекс України про адміністративні порушення (КУпАП) в чинній редакції, на відміну від процесуальних кодексів в інших видах судочинства, не містить положень про порядок відшкодування витрат на правову допомогу, що понесли, або мають понести особи, яких було притягнуто до адміністративної відповідальності у разі закриття відповідних проваджень за відсутністю у їх діях складу адміністративного правопорушення. Цим Кодексом унормовано лише відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення (ч.3 ст.260 КУпАП), та незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт (ч.2 ст.296 КУпАП).

Водночас, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У даному випадку, серед інших видів правової допомоги та обсягу виконаних дій, згідно п.п.4,5 Акту наданих послуг за Угодою про надання правової допомоги, підписаного ОСОБА_2 та адвокатом Негольшовим С.М. 22.06.2021 року, останній надавав правову допомогу ОСОБА_2 в судових засіданнях 22.04.2021 року та 28.04.2021 року, що виразилася у його діях щодо підготовки до участі у судових засіданнях, прибуття до приміщення суду, очікування початку судових засідань, його безпосередня участь у судових засіданнях в якості захисника та належне представництво ним інтересів ОСОБА_2 в судових засіданнях.

Проте, зважаючи на специфіку проваджень у справах про адміністративні правопорушення щодо відсутності в КУпАП положень про обов`язкову фіксацію технічними засобами перебігу судових засідань по даній категорії справ, встановити реальний характер надання зазначеного виду правової допомоги адвокатом Негольшовим С.М., її обсягу та якості в зазначених судових засіданнях (якщо вони дійсно проводилися), а відтак і обґрунтованість розміру заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, об`єктивно спроможний лише суд, у провадженні якого перебувала відповідна справа про адміністративне правопорушення, адже копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відомостей, необхідних для перевірки та оцінки фактів надання зазначеної правової допомоги, не містять.

Така обставина, у поєднанні із вищезгаданими висновками висновком ЄСПЛ у справах „Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02), „Маліге проти Франції (рішення від 23.09.1998 заява № 27812/95) та інших, щодо визнання кримінально-правового змісту адміністративних правопорушень, дозволяє дійти висновку про те, що із вимогами про відшкодування витрат на правову допомогу по справі про адміністративне правопорушення №205/2848/21 відносно неї, позивачка ОСОБА_2 має звертатися до суду, в провадженні якого перебувала дана справа по аналогії із відповідними приписами КПК України.

За таких умов, вимоги про стягнення грошових коштів на оплату гонорару адвоката у справі №205/2848/21 задоволенню не підлягають.

Визначаючись із питанням розподілу судових витрат у справі що розглядається, суд виходить з того, що за правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 є такою, що в силу закону звільнена від спати судового збору за подання позову.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, а також Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 490/2254/20-ц, провадження № 61-14597св20, від 17 березня 2021 року у справі № 243/11705/18, від 17 березня 2021 року у справі № 461/707/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 204/8696/20-ц провадження № 61-7183св21 та від 17 серпня 2022 року у справі № 554/6022/21 провадження № 61-16761св21.

За таких умов, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 675 грн 36 коп. (шістсот сімдесят п`ять гривень 36 копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 20100,00 грн. (двадцять тисяч сто гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя С.С. Федоріщев