КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4435/23 Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 рокуу справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» (далі - ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безпроцентної зворотної позики № 09/04-1 від 09 квітня 2019 року у розмірі 823 423,33 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 12 351,37 грн.

31 травня 2023 року позивач подав заяву про залишення позовної заявибез розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України та повернення йому з державного бюджету сплаченого судового збору відповідно до вимог частини третьої статті 257 ЦПК України, пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідач 06 червня 2023 року подав заяву про компенсацію за рахунок позивача здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року заяву ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Стягнуто з ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач скористався своїм правом, подавши заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, тому наявні підстави, передбачені пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позовної заяви без розгляду. Натомість суд вважав, що відсутні підстави для повернення позивачу сплаченого судового збору відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Проаналізувавши подані відповідачем докази на підтвердження понесених судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є занадто завищеними, неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та часом, витраченим на підготовку адвокатом документів для подання до суду, відтак вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 10 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач в особі представника - адвоката Покотинського М.А. просить вказане судове рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справий порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Аргументи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив долучені докази щодо понесених витрат на правову допомогу та не перевірив у повному обсязі обставини щодо складності даної справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціни позову та значення справи для кожної із сторін, в тому числі впливом вирішення справи на їх репутацію або публічним інтересом до справи, а тому дійшов помилкового висновку про зменшення заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу.

У своїй апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови у поверненні судового збору та стягнення витрат на правову допомогу з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким його вимоги про повернення сплаченого судового збору задовольнити, а вимоги відповідача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» та дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для повернення судового збору, відобразивши свою позицію з цього питання лише в мотивувальній частині ухвали і не навів відповідну відмову у резолютивній частині оскаржуваної ухвали.

Позивач також вважає, що районний суд неповно та не об`єктивно дослідив матеріали, частково задовольняючи вимогу відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, адже в акт здачі-приймання робіт (послуг) від 05 травня 2023 року включено послуги, які фактично не надавались адвокатом відповідачу, відсутні докази оплати отриманих юридичних послуг, а сам договір про надання професійної правничої допомоги від 12 квітня 2023 року, примірник якого міститься в матеріалах справи, не підписаний ОСОБА_1 .

Окрім того, частково задовольняючи вимогу відповідача про компенсацію за рахунок позивача витрат на правову допомогу, суд не взяв до уваги, що згідно частини п`ятої статті 142 ЦПК України така вимога може бути задоволена лише у випадку, якщо позовну заяву було залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача. Водночас позов про стягнення заборгованості пред`явлено обґрунтовано, а заява про залишення його без розгляду була подана позивачем після досягнення з відповідачем домовленостей про погашення боргу рівними частинами, починаючи з 05 червня 2023 року.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача - адвокат Буряк І.М. та представник відповідача - адвокат Покотинський М.А. заперечують проти доводів і вимог один одного та просять відмовити в задоволенні апеляційних скарги, посилаючись на їх необґрунтованість та вищевикладені підстави.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» - адвокат Буряк І.М. підтримала подану апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Покотинський М.А. в судовому засіданні підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача та представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід частково задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що починаючи з 14 березня 2023 року на розгляді Голосіївського районного суду м. Києва у порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безпроцентної зворотної позики № 09/04-1 від 09 квітня 2019 року у розмірі 823 423,33 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 12 351,37 грн.

До початку призначеного підготовчого засідання, а саме 31 травня 2023 року позивач подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості за договором безпроцентної зворотної позики № 09/04-1 від 09 квітня 2019 року та відсутності подальшої потреби у розгляді справи. Також просив повернути йому з державного бюджету сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

У заяві від 06 червня 2023 року представник відповідача - адвокат Покотинський М.А. проти задоволення заяви про залишення позовної заявибез розгляду не заперечував, однак просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, надавши розрахунок понесених відповідачем витрат.

Суд першої інстанції 06 червня 2023 року постановив ухвалу, якою позовну заяву ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізалишив без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України та стягнув з ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо повернення позивачу судового збору

Відповідно до частини третьої статті 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

За приписами частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, за змістом наведеної норми вказаного закону у випадку залишення судом позову без розгляду на підставі відповідної заяви позивача сплачена останнім сума судового збору не повертається.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, залишаючи позов без розгляду на підставі відповідної заяви позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» сплаченої ним суми судового збору за подання позовної заяви.

Аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 449/1290/20.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції відобразив свою позицію з питання повернення судового збору лише в мотивувальній частині ухвали і не навів відповідну відмову у резолютивній частині оскаржуваної ухвали не заслуговують на увагу, адже позивач не подавав окремого клопотання про повернення судового збору, а заявив його у заяві про залишення позову без розгляду, яка була задоволена, а тому в суду не було обов`язку зазначати про відмову в поверненні судового збору у резолютивній частині судового рішення.

За наявності заяви позивача про залишення позову без розгляду суд, не перевіряючи підстави подання такої заяви, в силу вимог пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Разом з тим особі, позов якої судом залишено без розгляду за її заявою, не повертається сплачена сума судового збору за подання позовної заяви, що узгоджується з приписами пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо компенсації відповідачу витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За роз`ясненнями, викладеними в абзаці 3 пункту 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Згідно з частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов, а ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

При цьому звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування відповідачу судових витрат на правничу допомогу за рахунок позивача внаслідок залишення позову без розгляду, на вказане уваги не звернув, не застосував наведені процесуальні норми та не встановив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені та в чому вони полягали.

Подібного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18.

Із матеріалів справи вбачається, що заява представника відповідача - адвокат Покотинського М.А. про компенсацію за рахунок ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» здійснених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, взагалі не містить доводів, які саме дії позивача у вказаній справі є необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позовної заяви без розгляду.

Суд першої інстанції також не встановлював обставин, які давали підстави зробити висновок про те, що дії позивача є необґрунтованими, як і не було визнано позов ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості завідомо безпідставним відповідно до положень статті 44 ЦПК України.

Факт звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання відповідною стороною своїми процесуальними правами, а тому дії позивача, направлені на судовий захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу.

У даній справі спір навіть не розглядався по суті, а заява про залишення позову без розгляду була подана позивачем до першого підготовчого засідання, що не свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

При цьому процесуальні дії позивача, спрямовані на захист її порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що стороною відповідача не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, і вказане виключає можливість для задоволення заяви про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Схожі за своїм змістом висновки містяться в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 741/1681/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц та у справі № 644/7976/18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за встановлених обставин даної справи висновок суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн є помилковим і таким, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогуне відповідає матеріалам справи, постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

В частині відмови ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой» у поверненні судового збору ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції стосується тільки судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по сіті, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій оскаржуваній частині ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній