Номер провадження: 22-ц/813/102/23
Справа № 521/3384/15-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року, постановленого під головуванням судді Целуха А.П., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс`до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, у якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 48 029,89 доларів США, що еквівалентно 759 243,87 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від 19 жовтня 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 , останній отримав кредит у сумі 30 000 доларів США на умовах, визначених договором, на строк до 19 жовтня 2016 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки від 19 жовтня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 , відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась солідарно нести відповідальність разом із позичальником за невиконання умов кредитного договору.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 08 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило своє право вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови зобов`язання і станом на 19 січня 2011 року допустив заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, позивач просив позов задовольнити і стягнути заборгованість у солідарному порядку з позичальника і його поручителя.

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності (а.с. 95-96 т. 1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 029,89 доларів США, що еквівалентно 759 243,87 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами існують зобов`язання, які випливають з кредитного договору. Позичальник допустив утворення заборгованості, тому є підстави для її стягнення в судовому порядку, у тому числі і з поручителя, як солідарного боржника.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, в якої просили рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, припинення поруки стосовно ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали, що погоджуються з висновком суду про неналежне виконання кредитного зобов`язання та існування заборгованості, проте ОСОБА_2 була подана заява про застосування строків позовної давності, яка не прийнята судом.

Також апелянти зазначали, що судом проігнорована та обставина, що з урахуванням встановлення у кредитному договорі щомісячних платежів, порука припиняться якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

В своїх запереченнях ПАТ «Дельта Банк» зазначало, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року змінено. Резолютивну частину рішення місцевого суду викладено у новій редакції.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 19 жовтня 2006 року, яка утворилась станом на 19 січня 2015 року у розмірі 18 3030, 26 доларів США, що еквівалентно 289 333, 38 грн., а також судовий збір у розмірі3 654 грн.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року у частині стягнення заборгованості і судових витрат з ОСОБА_3 скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд прийшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по кредиту з позичальника, проте не врахував, що погашення кредиту відбувалось періодичними платежами, тому порушене право банку підлягає захисту в межах строку загальної позовної давності, розрахованої за три останні роки до дня подання позову.

Апеляційний суд також дійшов висновку про припинення поруки в порядку частини четвертої статті 559 ЦК України.

На рішення апеляційного суду ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» була подана касаційна скарга.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задоволена частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу від 04 лютого 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 2 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 11 лютого 2019 року справа за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призначена до розгляду (а.с. 5 т.2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2020 року ТОВ «Укрдебт Плюс» залучено до участі у справі у якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 62-63 т. 2).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 196 т. 2).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 197 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 198 т. 2).

ТОВ «Укрдебт Плюс», правонаступник ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 про розгляд справи призначеної на 13 червня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 220-223 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Латій О.В., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США на умовах, визначених договором, на строк до 19 жовтня 2016 року (а.с. 6-13 т. 1).

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 19 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 , відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась солідарно нести відповідальність разом із позичальником за невиконання умов кредитного договору (а.с. 17-18 т. 1).

06 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і за даним кредитним договором, про що у січні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» письмово повідомило позичальника про заміну кредитора у кредитному договорі (а.с. 25-26, 61-80 т. 1).

Про укладання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами повідомлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 86-91 т. 1).

Згідно з довідки станом на 19 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 48 029,89 доларів США, що еквівалентно 759 243,87 грн., в тому числі: тіло кредиту - 27999,34 доларів США, відсотки - 20030,55 доларів США (а.с. 16 т. 1).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки розраховані відповідно до умов договору за відсотковою ставкою 11,3% за період до 19.12.2011 року у розмірі 10125,70 доларів США, та з 31.12.2011 року по 19.01.2015 року у розмірі 9904,85 доларів США (а.с. 85 т. 1).

15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 47-51 т. 2).

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують зобов`язання, які випливають з кредитного договору. Позичальник допустив утворення заборгованості, тому є підстави для її стягнення в судовому порядку, у тому числі і з поручителя, як солідарного боржника.

Однак, колегія суддів не може погодитися в повному обсязі з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів за ставкою встановленою у кредитному договору, після того, як кредитний договір припинив свою дію не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та задоволенню не підлягають.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом до суду позивачем розраховані відсотки відповідно до кредитного договору у розмірі 11,3%, однак у позові також йде посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, та банк також зазначає, що має право на стягнення 3% річних.

У лютому 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 48 029,89 доларів США, що еквівалентно 759 243,87 грн.,в тому числі: тіло кредиту - 27999, 34 доларів США, відсотки - 20030,55 доларів США (а.с. 16 т. 1).

Заочним рішенням Малиновського районного суму м. Одеси від 25.10.2010 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСибанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 292 542 грн. 12 коп.

З рішення суду вбачається, що заборгованість складена станом на 16 листопада 2009 року та складає 36 975,42 доларів США, в тому числі:

- заборгованість за основним та простроченим кредитом -27 999,34 доларів США;

- заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом -6 654,16 доларів США;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -1 241,04 доларів США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом -1 080,88 доларів США.

З позову поданому у лютому 2015 року вбачається, що ПАТ «Дельта Банк», просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їх користь солідарно заборгованість за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 договором про надання споживчого кредиту № 0 яка складає 48 029,89 доларів США, що еквівалентно 759 243,87 грн., в тому числі: тіло кредиту - 27999, 34 долара США, відсотки - 20030,55 доларів США.

З урахуванням встановлених обставин, а саме те, що рішенням Малиновського районного суду від 25.10.2010 року тіло кредиту у тому ж самому розмірі вже було стягнуто, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення тіла кредиту у розмірі 27999, 34 долара США - задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також зазначає, що після закінчення строку кредитування чи у разі реалізації вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів за кредитним договором.

Сталий висновок, який був неодноразово підтриманий Великою Палатою і який хочуть змінити банківські та фінансові установи. Він полягає у тому, що у випадку закінчення терміну дії кредитного договору чи у випадку його дострокового розірвання з ініціативи кредитора, як правило, через неналежне виконання зобов`язань з боку позичальника, то позикодавець не має права нараховувати проценти передбачені кредитним договором у порядку передбаченому статтею 1048 ЦК України, а його права захищаються положеннями статті 625 ЦК України. Іншими словами, процентна ставка змінюється з тієї, яка зазначається у кредитному договорі до 3 % річних (або іншого розміру, який може бути зазначений у договорі).

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: № 536/1841/15-ц від 23.06.2020 року; № 912/1120/16 від 04.02.2020 року.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин, вважає, що вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, виходячи з тіла кредиту у розмірі 27999,34 доларів США, тобто 839,98 доларів США за рік.

Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_2 до суду першої інстанції була подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 95 т. 1).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

З правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року по справі № 911/3680/17, зазначено, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Колегія суддів приходить висновку про те, що позовні вимоги банку в частині стягнення 3% річних є обґрунтованими, однак заявлені частково поза межами позовної давності, а тому до стягнення з ОСОБА_2 підлягає 3% річних в межах позовної давності з 03.03.12 року по 03.03.2015 року в загальному розмірі 2519,94 доларів США (839,98 х на 3 роки = 2519,94 доларів США).

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України з поручителя ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду..

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою природою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає.

За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача ОСОБА_3 до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання є необґрунтованими, адже, як вище згадувалось, в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

В даному випадку, умовами п. 1.2 договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в т.ч. передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Разом з цим, визначаючи обсяги відповідальності відповідача (поручителя) перед Банком (кредитором) сторонами в умовах договору поруки не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_3 за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» 3% річних в межах позовної давності, про яку було заявлено ОСОБА_2 з 03.03.12 року по 03.03.2015 року від тіла кредиту 27999,34, яка складає 839,98 (за 1 рік) х на 3 роки, яка становить 2519,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 92 129 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального або неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги банку задоволенні на 5,2%, банком було сплачено до суду першої інстанції та касаційної інстанції судовий збір у розмірі 8038,80 грн. (а.с.1, 195 т. 1) з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» (правонаступника ПАТ «Дельта Банк») підлягає стягненню судовий збір у розмірі 418,01 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () 2519,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 92 129 гривень.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () судовий збір у розмірі 418 гривень 01 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 червня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ Т.В. Цюра