Справа № 149/3188/23
Провадження №2/149/779/23
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.12.2023 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 18.12.2020 між ТОВ "ФК "АРГОН", правонаступником якого є ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7877571 у формі електронного документу з використанням електронного підпису за яким відповідач на банківську картку отримала грошові кошти в сумі 5000 грн. Однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 66888,50 грн., яку позивач просить стягнути, а також інфляційні витрати та 3% річних.

Ухвалою суду від 04.10.2023 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

17.10.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення: 61174, 50 грн. процентів за користування кредитом за період з 31.12.2020 по 08.09.2023, 5308, 95 грн. - збитків завданих інфляцією за період з 18.05.2021 по 23.02.2022; 1015,74 грн. - 3 % річних за з 18.05.2021 по 23.02.2022; 1963, 61 грн. витрат на сплату судового збору; 3000 грн. витрат на правничу допомогу, а також просить стягнути 5000 грн. витрат на правничу допомогу. Свою позицію обгрунтовує тим, що позивач мав право нараховувати проценти лише до закінчення строку визначеного договором, тобто до 30.12.2020 , а тому всі суми нараховані за період після 30.12.2020 не підлягають стягненню.

06.12.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач обгрунтовує нарахування суми боргу та не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути відповідач.

08.12.2023 на адресу суду надійшли пояснення від відповідача, в яких не погоджується з додатковими поясненнями та наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Представник позивача згідно з поданою позовною заявою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність.

неодноразово не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

18.12.2020 між ТОВ "ФК "АРГОН", правонаступником якого є ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7877571 (копія на а.с. 10-12) у формі електронного документу з використанням електронного підпису за яким відповідач на банківську картку отримала грошові кошти в сумі 5000 грн. Пунктом 3.1, 3.4 договору визначено, що кредит надається строком на 12 днів до 30.12.2020 (включно) від дати отримання позичальником коштів, але не більше 30 днів. Датою отримання кредиту є дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної картки позичальника. Відповідно до п. 3.6 Договору кредит надається на умовах сплати процентів і основної суми кредиту в кінці строку дії кредитного договору.

У довідці щодо ідентифікації позичальника в системі ТОВ "ФК "АРГОН" містяться дані про ОСОБА_1 , її прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса місця проживання, номер телефону, зазначено строк кредитування - 12 днів та процентна ставка - 1, 19 % в день.

В інформаційній довідці ТОВ "Платежі Онлайн" (а.с. 8) зазначено, що 18.12.2020 о 18:18:55 було проведено успішну транзакцію щодо видач кредиту по договору № 7877571 в сумі 5000 грн.

18.05.2021 між ТОВ "ФК "АРГОН"та ТОВ "ВВС-Факторинг" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу (а.с. 21-22) за яким останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 7877571.

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем.

Згідно з п. 7.1.5.ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до ч. 1ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно розрахунків, наданих позивачем, непогашена заборгованість за кредитним договором № 7877571 від 18.12.2020, станом на 08.09.2023 заборгованість відповідача становить 66888,50 грн. індекс інфляції за весь період прострочення 5771,78 грн; 3% річних від простроченої суми 1148, 18 грн.

Відповідно ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 5000 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 18.12.2020 по 30.12.2020 в сумі 714 грн.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 5000 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 18.18.12.2020 по 30.12.2020 в сумі 714 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 31.12.2020 по 08.09.2023 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За положеннями статей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору позивач як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 30.12.2020.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 30.12.2020. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з 31.12.2020 по 08.09.2023, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 31.12.2020 по 08.09.2023 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача1 в порядку ч.2 ст.625 ЦК України: 5771,78 грн індексу інфляції за весь період прострочення та 1148,18 грн 3% річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок заборгованості індексу інфляції та 3 % річних, які нараховувались за період з 18.05.2021 по 08.09.2023. При цьому, суд не погоджується з нарахування зазначених сум, оскільки до цих сум позивачем було враховано суму відсотків за користування кредитом, нарахованих за період в стягненні яких судом відмовлено.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 7877571 від 18.12.2020 у розмірі 5714 грн., яка складається з: 5000 грн. - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту); 714 грн. заборгованість за відсотками.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так,судові витрати згідно зі ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею ЦПК України визначено, що 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду в позовній заяві визначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат - 2147,20 грн. судового збору і 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Таким, чином, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягаютьстягненню:166,23 грн. судового збору та 232,25 грн. витрат на правничу допомогу.

В своєму відзиві відповідач просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

В своїх додаткових поясненнях представник позивача огрунтовує неспівмірність вартості витрат, які понесла відповідач на правову допомогу, з наданими послугами.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судув своїй постанові від 23.11.2020 в справі № 638/7748/18 вказав, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Так, відповідчем долучено договір про надання професійної правничої допомоги, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та акт про надану професійну правничу допомогу. Разом з тим, відповідачем не було долучено доказів на підтвердження оплати за вказану правову допомогу.

Вирішуючи питання щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, суд виходить з того, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. За умовами укладеного договору про надання професійної правничої допомоги (п. 4.3.) оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після набарання рішенням у справі законної сили.

На підставі досліджених матеріалів і наданих сторонами доказів суд вважає, що заперечення позивача щодо співмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу підтверджено в ході судового розгляду. Зокрема, справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, не є складною чи нетиповою, при цьому жодна зі сторін у судові засідання не з`являлися, підготовка клопотання про витребування доказів (розширеного розрахунку суми заборгованості) не потребує від кваліфікованого адвоката значного часу та аналізу. Суд також звертає увагу, що письмові пояснення від 08.12.2023 року подано відповідачем взагалі самостійно, оскільки їх підготовка не обумовлена умовами укладеного договору. Зважаючи на те, що спір між сторонами виник на підставі їх вільного волевиявлення шляхом укладення договору, суд не вбачає виняткового значення даної справи для відповідача, що вплинуло б на розмір витрат на правничу допомогу. Відтак стягненню на користь відповідача з позивача підлягають витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1200 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 610, 611,612, 625, 1046,1048 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10, ) 5714 (п`ять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. заборгованості за кредитним договором № 7877571 від 18.12.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10, ) 166, 23 грн. судового збору та 232,25 грн. витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 1200 грн. судових витрат, які підлягають сплаті за надання професійної правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.12.2023.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10, ) .

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя Павлюк О. О.