УХВАЛА

15 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 2-138/2006

провадження № 61-16921ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Міжнародного наукового товариства, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року, додаткове рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика», третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івушка», про визнання недійсним ордера на житлове приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права користування житловим приміщенням та позовом Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_8 , Комунальне підприємство «Бюро приватизації», про визнання ордера недійсним, відміни приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

Заявниками надано копії таких судових рішень.

Рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» (далі - ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика»), третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івушка» (далі - ОСББ «Івушка»), про визнання недійсним ордера на житлове приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права користування житловим приміщенням відмовлено.

Позов ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_8 , Комунальне підприємство «Бюро приватизації» (далі - КП «Бюро приватизації»), про визнання ордера недійсним, відміни приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності задоволено.

Визнано недійсним ордер № 1, виданий ОСОБА_1 генеральним директором ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика» Головіним В. Д. 10 вересня 2002 року на надання квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним розпорядження від 07 квітня 2004 року № 2-11 про приватизацію та свідоцтво про право власності на житло, видане 07 квітня 2004 року на підставі розпорядження № 2-11 від 07 квітня 2004 року ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика» на ім`я неповнолітнього ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та повернуто вказану квартиру власнику ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика».

Зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 за ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика».

Додатковим рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року доповнено резолютивну частину рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року.

Визнано недійсною реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Повернуто сторони у первісний стан, признано за ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика» право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано КРП «БРТІ м. Євпаторії» провести відповідну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за власником ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика».

У грудні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міжнародного наукового товариства, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року, додаткове рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 06 листопада 2023 року.

Розглянувши касаційну скаргу на предмет відповідності її вимогам ЦПК, Верховний Суд приходить до такого.

1. Пунктом 14 частини першої розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 325 ЦПК України (у редакції, що діяла станом на момент ухвалення рішення апеляційним судом) касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Касаційна скарга, подана після закінчення строку на касаційне оскарження, повертається особі, яка її подала, якщо вона не порушує питання про поновлення цього строку, а також коли у поновленні строку відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що оскаржувані судові рішення вони отримали засобами поштового зв`язку 23 серпня 2023 року від Одеського апеляційного суду після звернення зі скаргою до Верховного Суду.

Наведені заявниками підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки ними не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

2. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом, оскільки вона також не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) рішення (ухвала), що оскаржується; 5) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); 6) клопотання особи, яка подає скаргу; 7) перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги; 8) дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

До касаційної скарги додаються: 1) копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу; 2) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності; 3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина четверта статті 392 ЦПК України).

Проте заявниками не зазначено відповідних відомостей.

Також у поданій касаційній скарзі заявники вказують осіб, які не є учасниками вказаної цивільної справи № 2-138/2006.

3. Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У касаційній скарзі заявники просять звільнити їх від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки спір про житло неповнолітнього розглядається на підставі касаційної скарги, поданої громадською спілкою Міжнародне наукове товариство, як групою громадян, на підставі пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та зазначають, що касаційна скарга подана інвалідом 2 групи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Ураховуючи наведене, відсутні правові підстави для звільнення заявників від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки з касаційною скаргою звернулася організація, а тому заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі.

Оскільки ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика» звернулося до суду з позовом у 2006 році, тому розмір судового збору обчислюється відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви про зміну або розірвання договору найму житлових приміщень, про продовження строку прийняття спадщини, про скасування арешту на майно та з інших позовних заяв немайнового характеру (або таких, що не підлягають оцінці) сплачувалось державне мито у розмірі 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до пункту 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року.

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що заявники оскаржують рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року, додаткове рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року за результатами розгляду позову ВАТ «Євпаторійська швейна фабрика».

Згідно із частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при зверненні до суду з позовом становила 8,5 грн (17 грн/2 = 8,5 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 17 грн (8,5 грн * 200% = 17 грн).

Отже, заявникам необхідно надати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 17 грн кожному.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

4. Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявниками у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У разі оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі слід зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У касаційній скарзі заявники узагальнено посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначають конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

5. Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у матеріалах касаційного провадження відсутні документи, що посвідчують повноваження підписанта Міжнародного наукового товариства Олександри Горон, яка підписала касаційну скаргу, представляти інтереси Міжнародного наукового товариства та документи, які посвідчують повноваження Міжнародного наукового товариства представляти учасників справи.

Частиною третьою статті 392 ЦПК України визначено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

За таких обставин, заявникам необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній: судових рішень, що оскаржуються та чітко викладених вимог касаційної скарги, які узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України; підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання заявників про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Визнати наведені заявниками підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу Міжнародного наукового товариства, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 серпня 2006 року, додаткове рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець