Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/797/23

номер провадження 2/695/652/23

12 червня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

представника позивача адвоката Топора І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 (далі позивачка) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 спільним майном сторін;

- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки (кадастровий номер :12:005:0502) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а іншу частину даного майна залишити у власності відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що до реєстрації шлюбу 23.02.2002 в Черкаському міському відділі реєстрації актів громадського стану, сторони проживали разом, як чоловік та жінка із 1990 року. Однак спільне життя з відповідачем не склалося. Станом на день звернення з даним позовом до суду шлюб між сторонами не розірвано. У період шлюбу за спільні сімейні кошти було збудовано будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який, згідно з рішенням виконавчого комітету Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 19.01.2005 № 3, було оформлено на відповідача. 10 грудня 2013 року відповідачу було видано свідоцтво про право власності за земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки сторонам не вдалося дійти згоди щодо розподілу даного будинку, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомлення) сторін у справі за даним позовом. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати на адресу суду відзив на позов, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач надав до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги визнає частково, зазначивши, що 02.12.1997, відповідно до договору купівлі-продажу будинку, він за особисті кошти придбав будинок, житловою площею 24,8 кв.м., розміщений на земельній ділянці, що на той час належала виконавчому комітету Кропивнянської сільської ради. Оскільки будинок був старий, глиноочеретяний, відповідач вирішив його знести та побудувати новий, планував у весняно-літній період використовувати його як дачу. Як зазначено у відзиві, у кінці грудня 2003 року відповідач отримав дозвіл на виконання будівельних робіт і на початку 2005 року було побудовано та здано в експлуатацію будинок загальною площею 37,9 кв.м. Будинок відповідач будував за особисті кошти, позивачка, з якою він на той час був вже у зареєстрованому шлюбі, не допомагала ні матеріально, ні фізично. Після реєстрації будинку у 2005 році відповідач також приватизував земельну ділянку, яку фактично було придбано у 1997 році під час укладення договору купівлі-продажу будинку, та користувався нею протягом усього часу. Оскільки Державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий з помилками, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2012 вказаний Державний акт визнано недійсним, запис про державну реєстрацію скасовано та 10.12.2013 видано нове свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано у відповідному реєстрі. Щодо судових витрат в частині стягнення коштів за правову допомогу, відповідач вказує, що вони є безпідставними та необґрунтовані доказами, тому не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково та залишити йому у власності 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та відмовити повністю у стягненні витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні з розгляду даної справи, яке призначено на 09 год 30 хв 12.06.2023 представник позивача на задоволенні позову наполягав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, однак просив залишити без розгляду клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Відповідач у судове засідання з розгляду справи не прибув, явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, ознайомившись з відзивом, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 глиноочеретяний будинок, житловою площею 24,8 кв.м., розміщений на земельній ділянці, що належить виконавчому комітету Кропивнянської с/Ради та знаходиться в с.Щербинівка Золотоніського району, шляхом укладення договору купівлі-продажу будинку від 02.12.1997, зареєстрованого в реєстрі за №2640, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської районної держнотконтори Гавриленко Н.П.

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 23.02.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб в Черкаському міському відділі реєстрації актів громадського стану, про що зроблено відповідний запис за № 197.

Згідно із дозволом на виконання будівельних робіт № 68 від 10.12.2003, виданого начальником інспекції державного архітектурно-будівельного контролю М.Устимченко, ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку та господарських будівель в с.Щербинівка Золотоніського району.

Відповідно до акта державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, садового будинку в експлуатацію № 4 від 19.01.2005 державна технічна комісія, яка призначена розпорядженням голови Золотоніської райдержадміністрації від 10.10.2003 за №509, оглянула закінчений будівництвом житловий будинок, господарський сарай з літньою кухнею, що розташовані по АДРЕСА_1 та прийшла до висновку, що даний будинок готовий до експлуатації. Цей акт є підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради про введення збудованого об`єкта в експлуатацію.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 3 від 19.01.2005 ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані в АДРЕСА_2 , на основі даних по господарських книг виконавчого комітету сільської ради та матеріалів технічної інвентаризації юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кропивнянської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 4 від 19.01.2005 на підставі пп.1 п.Б ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконком сільської ради прийняв в експлуатацію житловий будинок, господарський сарай з кухнею в АДРЕСА_1 , забудовник ОСОБА_2 .

Згідно з даними технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, виданого Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації від 01.02.2005, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 03.03.2005, виданого комітетом Кропивнянської сільської ради, ОСОБА_2 на праві приватної власності в розмірі 1/1 частки належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,9 кв.м., житлова площа 23,9 кв.м.; житловий будинок з підвалом, А-1, площею 37,9 кв.м.; сарай-літня кухня, Б; криниця, І; огорожа, 1-2.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6658368 від 03.03.2005, виданим Золотоніським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднання бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 від 03.03.2005, належить будинок по АДРЕСА_1

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 141879 від 08.10.2007 ОСОБА_2 , на підставі рішення Кропивнянської сільської ради від 23.03.2007 №8-7/V, є власником земельної ділянки площею 0,2437 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Щербинівка Золотоніського району Черкаської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №92.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2012 у справі №2306-241/12 позов ОСОБА_2 до Кропивнянської сільської ради Золотоніського району, третя особа міськрайонне управління Держкомзему у м. Золотоноші та Золотоніському районі про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування запису про його державну реєстрацію задоволено повністю: визнано недійсним та скасовано Державний акт серія ЯЕ № 141879 від 08.10.2007 на право власності на земельну ділянку площею 0,2437, розташовану в с. Щербинівка Золотоніського району Черкаської області, виданий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Кропивнянській сільській раді 08 жовтня 2007 року за №92, та скасовано запис про його державну реєстрацію.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 14339392 від 10.12.2013 власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку про вартість об`єкту нерухомого майна від 08.02.2023, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , ринкова вартість житлового будинку (жилий будинок з підвалом літ. А-І; сарай-літня кухня літ. Б; криниця літ. І; огорожа №1-2) загальною площею 37.9 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 27 778 (двадцять сім тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень.

Згідно з висновком про вартість з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 08.02.2023, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , ринкова вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (сто три тисячі чотириста дев`яносто) гривень - без урахування ПДВ.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер інформаційної довідки 326516112 від 21.03.2023 ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_2 від 03.03.2005 виконавчого комітету Кропивнянської сільської ради на праві приватної власності належить будинок, загальною площею 37,9 кв. м, житлова площа 23,9 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 27 696 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносно шість) гривень, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер інформаційної довідки 326516104 від 21.03.2023 ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 10.12.2013 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :12:005:0502 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У даній справі ОСОБА_3 придбав глиноочеретяний будинок, житловою площею 24,8 кв.м., розміщений в с.Щербинівка Золотоніського району, 02.12.1997, тобто до 01 січня 2004 року, водночас відповідач набув право власності на новозбудований будинок та земельну ділянку, на якій його збудовано вже після зазначеної дати, тому до спірних відносин підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України).

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, положеннями статті 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначеними нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

За загальним правилом, закріпленим у статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або договором.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №664/3661/15-ц, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №361/4130/16-ц, у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі №447/3676/14-ц.

Шлюбний договір або інша домовленість сторін щодо спірного майна в матеріалах справи відсутні.

Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Отже, наведені норми та правові висновки Верховного Суду свідчать про існування презумпції спільності майна подружжя, яка встановлена ст. 60 СК України.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі №345/5108/18, постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 308/11958/14-ц.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі № 394/876/17 акцентується увага на тому, що презумпція спільності майна має бути спростована належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 209/974/15, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбання (набуття) майна.

Однак, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, відповідач не довів того, що витрати на будівництво спірного домоволодіння, право власності на яке у відповідача виникло під час перебування у шлюбі з позивачкою, здійснював лише відповідач і, що вказане майно є його особистою власністю.

Відповідач належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного майна виключно за його особисті кошти не надав.

Таким чином на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, та визнання за позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Вирішуючи спір у частині поділу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника.

Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства».

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що хоча відповідач і отримав у приватну власність шляхом приватизації земельну ділянку кадастровий номер :12:005:0502, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , але право власності відповідача на спірну земельну ділянку припинилося, оскільки за позивачкою визнано право власності на частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , тому до позивачки перейшло право власності і на частину земельної ділянки, на якій цей будинок з господарськими будівлями побудований, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому даний позов належить задовольнити повністю.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачкою при зверненні з даним позовом до суду сплачено судовий збір у сумі 1 073 грн 60 коп.

Доказів того, що відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідач суду не назвав та не надав.

Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею витрати зі сплати судового збору на вказану суму.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що такі витрати розподілу не підлягають, оскільки представник позивача у судовому засіданні просив клопотання в цій частині залишити без розгляду.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :12:005:0502, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 19.06.2023.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська