ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 211/7262/21

провадження № 61-7801св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Територіальний сервісний центр 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Територіальний сервісний центр 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, про скасування державної реєстрації, поновлення державної реєстрації та витребування майна із чужого володіння

за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Григорука Володимира Олександровича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року у складі судді Ваврушак Н. М.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Агєєва О. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , на підставі якої Територіальний сервісний центр 1248 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (далі - ТСЦ 1248) видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15 січня 2019 року НОМЕР_2 ; витребувати зазначений транспортний засіб з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь позивача та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказаний автомобіль; зобов`язати ТСЦ 1248 поновити державну реєстрацію права власності на транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 за позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що у лютому 2019 року він дізнався, що невстановлена особа без його згоди та участі, незаконним шляхом, здійснила перереєстрацію належного йому автомобіля. 13 березня 2019 року він звернувся до Криворізького відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області з відповідною заявою про вчинення злочину, на підставі якої до ЄРДР було внесено відомості за № 0000487 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною першою статті 358 КК України, та розпочато досудове розслідування. В ході досудового розслідування встановлено, що 12 січня 2019 року, діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я. О., ОСОБА_5 звернулась із заявою до ТСЦ 1248 про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «MERCEDES-BENZ G 320» у зв`язку із втратою попереднього та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12 січня 2019 року НОМЕР_3 . Не встановлена слідством особа 15 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, звернувшись до ТСЦ 1248, здійснила перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_3 , який в результаті отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15 січня 2019 року НОМЕР_2 , і на транспортний засіб було видано державний реєстраційний номер НОМЕР_4 замість попереднього НОМЕР_5 . 16 січня 2019 року невстановлена особа на підставі договору купівлі-продажу, звернувшись до ТСЦ 1248, здійснила перереєстрацію автомобіля «MERCEDES-BENZ G 320» на ОСОБА_4 , який отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16 січня 2019 року СХІ 621023 та державний реєстраційний номер НОМЕР_6 замість попереднього НОМЕР_4 . Під час досудового розслідування було вилучено договір комісії від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294, укладений між комісіонером фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) та нібито комітентом ОСОБА_1 (на підставі якого було проведено дії, спрямовані на відчуження транспортного засобу) та було проведено експертизу, згідно з результатом якої у двох екземплярах договору комісії від 15 січня 2019 року підписи виконані не позивачем, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Відчуження належного йому автомобіля вчинено на підставі недійсного правочину та всупереч волі позивача як власника. Крім того, договір купівлі-продажу автомобіля від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294 між позивачем і ФОП ОСОБА_2 є неукладеним і не відповідає волевиявленню позивача, адже цей правочин ним не укладався і не підписувався. За таких обставин договір купівлі-продажу від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294 між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є недійсним. У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заочним рішенням від 27 вересня 2022 року позов задовольнив. Скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , на підставі якої ТСЦ 1248 видав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 15 січня 2019 року НОМЕР_2 . Витребував у ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 та скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , у зв`язку із чим ТСЦ 1248 було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16 січня 2019 року НОМЕР_7 . Зобов`язав ТСЦ 1248 поновити державну реєстрацію права власності на транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки автомобіль поза волею ОСОБА_1 вибув з його володіння.

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 08 листопада 2022 року заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Григорука В. О. про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року залишив без задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Дніпровський апеляційний суд постановою від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , задовольнив частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Витребував у ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 . В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, що є обов`язковою підставою для скасування рішення з ухваленням нового судового рішення.

Частково задовольняючи позов та витребовуючи спірний автомобіль, суд виходив з того, що він вибув з володіння позивача не з його волі, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи, а тому підлягає витребуванню від добросовісного набувача.

Водночас суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником. Також суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності на спірний автомобіль та зобов`язання поновити державну реєстрацію права власності на транспортний засіб є неналежним способом захисту порушеного права, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У травні 2023 року представник ОСОБА_4 - адвокат Григорук В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 та постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/16054/16, від 16 січня 2019 року у справі № 227/1524/16, від 17 грудня 2019 року у справі № 210/5206/16, від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, від 01 лютого 2023 року у справі № 759/14039/19.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що судові рішення у справі № 212/1399/20, які набрали законної сили, ухвалені між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у й справі, яка переглядається, а тому провадження у цій справі підлягало закриттю. Пред`явлення позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справі № 212/1399/20, фактично свідчить про намагання досягти нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу правової визначеності.

Крім того, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, надавши правову оцінку договорам комісії від 15 та 16 січня 2019 року, зазначивши, що вони не відповідають частині третій статті 203 та частині першій статті 215 ЦК України, хоча такі позовні вимоги не заявлялися.

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

03 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , був зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 квітня 2009 року АЕС 291078.

З листа Криворізької місцевої прокуратури № 3 від 07 листопада 2019 року № 76-7952вих19 відомо, що, діючи від імені ОСОБА_1 , 12 січня 2019 року на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я. О., ОСОБА_5 звернулась із заявою до ТСЦ 1248 про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «MERCEDES-BENZ G 320» у зв`язку із втратою попереднього та отримала свідоцтво про право реєстрації транспортного засобу від 12 січня 2019 року НОМЕР_3 .

15 січня 2019 року між ОСОБА_1 як комітентом і ФОП ОСОБА_2 як комісіонером був укладений договір комісії № 7664/19/000294, на підставі якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу, модель «MERCEDES-BENZ G 320», колір чорний, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за власником (комітентом) 12 січня 2019 року, за ціною не нижче узгодженої сторонами 980 000,00 грн.

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294, укладеного між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , автомобіль «MERCEDES-BENZ G 320», колір чорний, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_5 , був проданий ОСОБА_3 за 980 000,00 грн.

16 січня 2019 року між ОСОБА_4 як комітентом і ФОП ОСОБА_2 як комісіонером був укладений договір комісії № 7664/19/000297 на підставі якого комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу, модель «MERCEDES-BENZ G 320», колір чорний, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , за ціною 980 000,00 грн.

З витягу з реєстру досудового розслідування від 13 березня 2019 року відомо, що слідчий відділ Криворізького відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області на підставі заяви ОСОБА_1 вніс відомості до ЄРДР та розпочав досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000487 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною першою статті 358 КК України.

Згідно з висновком експерта в цьому кримінальному провадженні від 05 серпня 2019 року № 28/1.1/888 підписи, розташовані у графах «комітент - прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи» у двох екземплярах договору комісії від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував його тим, що порушено його право власності на спірний автомобіль, оскільки він вибув з його володіння на підставі підроблених документів.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, він може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що будь-який правочин є вольовою дією, а тому, перед тим як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, потрібно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі, що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Установивши, що позивач не укладав договору комісії від 15 січня 2019 року № 7664/19/000294, що підтверджується висновком експерта від 05 серпня 2019 року № 28/1.1/888, на підставі якого спірний автомобіль вперше вибув з його власності, а в подальшому був відчужений, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про витребування на його користь спірного автомобіля є обґрунтованими та доведеними.

З огляду на викладене безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд, надавши правову оцінку договорам комісії від 15 та 16 січня 2019 року, вийшов за межі позовних вимог.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що судові рішення у справі № 212/1399/20, які набрали законної сили ухвалені між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у й справі, яка переглядається з огляду на таке.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року у справі № 212/1399/20 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ТСЦ 1248, про визнання договорів комісії, купівлі-продажу та свідоцтв недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року змінено рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2021 року в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд мотивував зазначену постанову тим, що позивач не залучив до участі у справі як співвідповідача ФОП ОСОБА_2 , яка безпосередньо здійснила відчуження належного позивачеві транспортного засобу, що є обов`язковим. Тобто суд відмовив у задоволенні позову у справі № 212/1399/20 з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, а не по суті позовних вимог, що не перешкоджає позивачу пред`являти саме цей позов у належному складі учасників, а суду розглянути його.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судом, оскаржувана постанова не суперечить правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду, немає підстав і для скасування рішення місцевого суду, тому що воно вже скасоване за результатами апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Григорука Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов