У х в а л а

12 червня 2023 року

м. Київ

Справа № 360/1571/19

Провадження № 14-53зц23

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Катеринчук Л. Й., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.

ознайомилась із заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) про перегляд ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2023 року, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2023 року, постанови Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30 червня 2022 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року (далі - заява про перегляд), а також із заявами про уточнення та доповнення заяви про перегляд, про долучення до матеріалів справи доказів і про проведення судового засідання у режимі відеоконференції

у справі за позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі) про відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и л а :

у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів на свою користь 250 000 доларів США відшкодування майнової та 500 000 грн відшкодування моральної шкоди.

28 жовтня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивував тим, що у матеріалах справи немає жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів щодо того, що позивач передав кошти відповідачам; крім того, є розписка позивача про відсутність у нього будь-яких фінансових претензій до відповідачів.

30 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ прийняв постанову про залишення без змін рішення суду першої інстанції. Навів аналогічне, як і останній, обґрунтування.

27 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову про залишення без змін рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

13 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача. Аргументував тим, що позивач намагався повторно оскаржити рішення судові рішення, які вже були предметом касаційного перегляду.

23 травня 2023 року позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд (вх. № 102/0/255-23 від 23 травня 2023 року), яку назвав апеляційною скаргою. Просив скасувати зазначені вище судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивував тим, що відповідачі не повернули позивачеві кошти, а його розписка про відсутність у нього будь-яких фінансових претензій до відповідачів є недійсною.

26 травня 2023 року позивач надіслав до Великої Палати Верховного Суду заяву (вх. № 107/1/255-23 від 5 червня 2023 року), в якій просив провести судове засідання у режимі відеоконференції.

2 червня 2023 року позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою (вх. № 107/0/255-23 від 5 червня 2023 року), в якій знову просив провести судове засідання у режимі відеоконференції.

2 червня 2023 року позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду із «уточненнями та доповненнями» (вх. № 108/0/255-23 від 5 червня 2023 року) до заяви про перегляд.

5 червня 2023 року позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про долучення до матеріалів справи доказів (вх. № 113/0/255-23 від 5 червня 2023 року).

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті всіх заяв необхідно відмовити та повернути їх авторові.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року. Отже, після прийняття 27 березня 2023 року постанови Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для прийняття та розгляду всіх зазначених вище заяв позивача. Тобто у цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Рішення про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 вказаного кодексу у цій справі міг прийняти тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд. А Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду справуна розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.

Тому за відсутності юридичної підстави для розгляду зазначених вище заяв позивача у їх прийнятті необхідно відмовити та повернути автору. Така відмова не порушує право позивача на доступ до суду, оскільки він уже реалізував право на оскарження у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави. Вказаний перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, частиною третьою статті 182, частиною першою статті 260, частиною другою статті 261, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2023 року, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2023 року, постанови Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30 червня 2022 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, а також заяв про уточнення та доповнення заяви про перегляд, про долучення до матеріалів справи доказів і двох заяв про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

2. Повернути ці заяви разом із доданими матеріалами авторові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Ю. Л. ВласовЛ. М. Лобойко
І. А. ВоробйоваК. М. Пільков
М. І. ГрицівО. Б. Прокопенко
Л. Й. КатеринчукО. М. Ситнік
Л. Ю. КишакевичІ. В. Ткач
С. І. КравченкоО. С. Ткачук
Г. Р. КретВ. Ю. Уркевич
Є. А. Усенко