Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1601/23

13 грудня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання Нагорняк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (зміну) зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей ,

за відсутності сторін у справі,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про (зміну) зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Атаманюк В.М. посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через сімейні незгоди, різні характери та погляди на життя, позивач та відповідачка припинили спільне проживання та ведення господарства. Рішенням Надвірнянського районного від 26.03.2021 року шлюб між ними розірвано. З часу фактичного розірвання шлюбних відносин ОСОБА_2 з дочкою та сином проживають окремо.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 р. (справа № 348/1523/21) з відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання дочки та сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину, а всього 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачем було подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.06.2022 р. рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

Всі ці роки відколи народилися їхні спільні дочка та син позивач постійно виконував обов`язки по матеріальному утриманню своїх дітей, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення дочки та сина, також сплачує аліменти, які було призначено судом.

При визначенні розміру аліментів суди виходили з того, що нібито ОСОБА_1 має доходи за кордоном. ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_5 офіційно працює на посаді директора будівельної фірми, яка зареєстрована у Великій Британії. Але ОСОБА_1 вже давно не працює на даній фірмі. На даний час він проживає на Україні.

З часу прийняття рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області змінилися обставини, а саме, у ОСОБА_1 склалось скрутне матеріальне становище, на даний час він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку (доходу) так як працевлаштуватись неможливо, виконує тимчасові разові роботи по домовленості, щоб мати кошти на прожиття.

Оскільки позивач не працює, тож не має можливості сплачувати аліменти у даному розмірі. Тим більше на даний час є великою проблемою війна, яка почалася 24.02.2022 року, що позначилося на заробітках відповідача. Також, позивач створив нову сім`ю. Від теперішнього шлюбу має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина не досягла трирічного віку. А тому відповідач зобов`язаний утримувати як свою дитину, так і дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Також, позивач має від першого шлюбу ще сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому також платить аліменти в розмірі 1500 грн. (відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2022, справа № 346/1438/22).

Всього у позивача є п`ятеро утриманців, яких він за законом зобов`язаний утримувати. Представник зазначив, що при стягненні із позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на дочку та 5000 грн. на сина виходить, що він самостійно забезпечує дітей прожитковим мінімумом, що суперечить ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок по утриманню дочки та сина лежить як на батькові так і на матері, отже забезпеченням їхніх спільних із позивачкою дітей повинно покладатися як на відповідачку так і на позивача.

Присуджені аліменти з позивача на утримання дочки та сина в сумі 10000,00 грн. є явно несправедливим, оскільки рівень забезпечення на кожного утриманця буде неоднаковий. Так як позивач не може належно забезпечувати усіх утриманців .

Враховуючи зазначене, просив змінити (зменшити) розмір аліментів на рівні мінімального розміру аліментів встановленого законом з твердої грошової суми у розмірі 5000 гривень на кожну дитину до твердої грошової суми у розмірі 1500,00 грн. на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1300 грн. на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно де досягнення сином повноліття.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

24.08.2023 року від представника відповідача адвоката Куцого О.С. поступив відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так як позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не навів жодного доказу, що з часу прийняття Надвірнянським районним судом 14.12.2021року свого рішення про стягнення аліментів відбулися зміни у його матеріальному стані або що зміна сімейного стану вплинули на погіршення його матеріального становища, чи погіршення його здоров`я інші нові обставини які б мав би суд врахувати при зменшенні розміру.

ОСОБА_1 з червня 2023року перебуває у Великій Британії, куди неофіційно виїхав з України, і проживає за місцем своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 (адреса також зазначена у його податковій декларації SА- J5AVQDE4LSRNBE7JETDBIIBYIQBY6LNP, яку він подавав у Англії за період з 06.04.2021р. по 05.04.2022р. і продовжує працювати на будівельних роботах в Англії, де заробляє біля 200 фунтів стерлінгів в день. Про те, що позивач їздить по заробітках і займається бізнесом за кордоном України підтверджується і штампами у його закордонному паспорті із відмітками про виїзд та в`їзд з України лише у 2020-2021 роках.

Також, про те що ОСОБА_1 заробляє достатньо коштів свідчить той факт, що ним: 22.07.2018року придбано в кредит в Англії автомобіль марки ВМW Х5, рік випуску 2017року вартістю 44129,00 (сорок чотири тисячі сто двадцять дев`ять) фунтів стерлінгів строком на 36 місяців із щомісячним платежем 481,19 фунтів стерлінгів.

21.05.2021р. на підставі договору купівлі-продажу в м.Коломия було придбано квартиру загальною площею 64 кв. м., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267808898 від 26.07.2021р.

Відповідно до податковій декларації SА-100 2022 у період коли позивач через війну перебував на Україні, йому у 2022р. було надано державну допомогу Великої Британії у розмірі 10418,00 фунтів стерлінгів, а всього ним було зароблено у 2022 році 11468 фунтів стерлінгів.

У серпні 2022 року матеріальне становище позивача дозволило йому разом із дружиною та їхнім малолітнім сином відпочивати у туристичному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Вищевказані обставини підтверджують, що незважаючи на те, що в ОСОБА_1 після прийняття Надвірнянським районним судом рішення про стягнення аліментів, він так іні разу не оплатив, про що додається розрахунок заборгованості, його матеріальне становище зовсім не змінилося, і в нього є можливість сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 в розмірі по 5000,00грн. на дитину, всього по 10000,00грн. щомісячно.

Також представник відповідача не погодився з доводами позивача про те, що в нього на даний час на утриманні знаходяться п`ятеро осіб. Так як, жодних доказів сплати ним присуджених аліментів, чи інших доказів, що підтверджують витрати позивача на утримання цих 5-ти осіб, позивачем не надано. Син ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_4 у листопаді 2023р. вже став повнолітнім.

Позивач не сплачує аліменти на утримання дітей, які йому присуджені судом, а про те що він буде давати кошти додатково самостійно, не відповідає дійсності і написано лише з метою ввести суд в оману для того, щоб зменшити йому розмір аліментів. Останнім часом відповідач маючи можливість контакту з дітьми, взагалі не спілкується з ними. Не вітає зі святами , не передає ні подарунки, ні гроші, для дітей його не існує. Дочка ОСОБА_8 якій 7років дзвонила йому по телефону на вайбер, трубки від дітей не бере, а молодший син ОСОБА_9 навіть його не знає. На даний час відповідачка проживає в ОСОБА_11 . В кінці грудня 2021р. ОСОБА_1 поїхав на Україну. В червні 2023р. він неофіційно перетнув кордон України і повернувся у Велику Британію. З червня 2023р. коли він приїхав в Лондон жодного разу до дітей він не приїхав, не подзвонив і нічого не привіз.

Тому вважають, що позивач ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти визначені рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківській області від 14.12.2021року у розмірі по 5000,00грн. на дитину на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що буде найбільш ефективно забезпечувати рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку наших двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищевказане, просив суд в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити і вирішити питання про стягнення із позивача всіх судових витрат по справі в порядку ст. 137 ЦПК України в користь відповідача.

При підготовці матеріалів до судового розгляду відповідачка звернулася до адвоката для надання їй правової допомоги, в результаті чого, нею було здійснено витрати в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується що підтверджується договором про надання правової допомоги №078 від 07.08.2023р., попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат та квитанцією від 23.08.2023р..

Стислий виклад позицій сторін:

В судове засідання позивач та його представник не з`явився, однак від представника позивача поступила заява, в якій просить справу слухати в їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили постановити рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначений судовим рішенням Надвірнянського районного суду від 14.12.2021 року в твердій грошовій сумі 5000,00 грн. на кожну дитину на розмір аліментів у розмірі 1500,00 грн. на дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1300,00 грн. на сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача поступила заява, в якій просить справу слухати в їх відсутності. Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 вважають безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з підстав зазначених в відзиві. Просили в позові відмовити. Також просили вирішити питання про стягнення із позивача всіх судових витрат по справі в порядку ст. 137 ЦПК України..

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.07.2023 відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2023 року витребувано докази по справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судове розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У сторін на території Великої Британії народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 14-15).

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 р. (справа № 348/1523/21) з ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на утримання дочки та сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину, а всього 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.06.2022 р. рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.Рішення набрало законної сили 14.06.2022 (а.с.16-21).

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2022 (справа № 346/1438/22) вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили (а.с.5, 12-13).

Позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_12 10 вересня 2021 року, про що Коломийським відділом ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франіквськ) (а.с. 6).

У позивача ОСОБА_1 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7).

З довідки ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України від 10.04.2023 року встановлено, що в ОСОБА_1 наявні за 2007 рік відомості для обліку періодів стажу застрахованих осіб, протягом яких сплачувались страхові внески, а також відсутні відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування ( а.с. 9-10).

З копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 здійснював виїзд та в`їзд з України у 2020-2021 роках, що підтверджується штампами у його закордонному паспорті із відмітками (а.с. 11).

З копії договору купівлі продажу від 22.07.2018 року наданих представником відповідача встановлено, що позивач ОСОБА_1 придбав в Великій Британії в кредит автомобіль марки ВМW Х5, рік випуску 2017року вартістю 44129,00 (сорок чотири тисячі сто двадцять дев`ять) фунтів стерлінгів строком на 36 місяців із щомісячним платежем 481,19 фунтів стерлінгів (а.с. 49-51).

З Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267808898 від 26.07.2021р. встановлено, що позивач ОСОБА_1 21.05.2021р. на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру загальною площею 64 кв. м. в м.Коломия (а.с. 52-55).

З податкової декларації SА-J5AVQDE4LSRNBE7JETDBIIBYIQBY6LNP позивача ОСОБА_1 , в Англії за період з 06.04.2021р. по 05.04.2022р. отримав прибуток від підприємницької діяльності 11468 фунтів стерлінгів та у 2022 році отримав грант за програмою підтримки доходів самозанятостіу розмірі 10418,00 фунтів стерлінгів (а.с. 56-64).

Із фотокарток із соціальних мереж випливає, що відповідач відпочиває з родиною у туристичному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». (а.с.68-69).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів зробленого головним державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби встановлено, що станом на 30.06.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 217000,00 грн. (а.с. 70).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів позивач зазначає, що у нього змінився сімейний стан і погіршилось матеріальне становище, отже на його утриманні знаходяться п`ятеро осіб, а саме: син від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ще одна малолітня дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина, яку він має утримувати до досягнення дитиною трирічного віку, та діти сторін у справі, надавши копії свідоцтв про народження.

Позивачем зазначено, що при визначенні розміру аліментів суди виходили з того, що нібито ОСОБА_1 має доходи за кордоном. ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_5 офіційно працює на посаді директора будівельної фірми, яка зареєстрована у Великій Британії, однак позивачстверджує, що вже давно не працює на даній фірмі, і на даний час проживає в Україні.

На підтвердження зазначених обставин позивачем не надано жодного доказу про звільнення з роботи, відсутність доходів за кордоном, проживання на території України, тощо.

Позивачем не спростовані надані відповідачем докази про майновий стан платника аліментів, зокрема здійснення ним витрат на купівлю автомобіля вартістю 44129,00 фунтів стерлінгів, купівлю квартири в м.Коломия. Позивачем не доведено джерело походження коштів на придбання зазначеного майна, а тому зазначені обставини враховуються судом при вирішенні питання зміни розміру аліментів.

Позивачем також не спростовані надані відповідачем докази про отримання ОСОБА_1 доходів на території Великої Британії у 2022 році, а також твердження відповідача про те, що позивач неофіційно виїхав за межі України та на теперішній час працює і проживає у Великій Британії.

Позивач вказує на те, що він не працює і не отримує доходів, однак належних і допустимих доказів, які б підтверджували зазначені обставини суду не надані.

Довідки ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України від 10.04.2023 року про наявність в ОСОБА_1 в Україні відомостей для обліку періодів стажу застрахованих осібза 2007 рік, протягом яких сплачувались страхові внески, а також про відсутність відомостей про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування без зазначення періоду не вказують про відсутність доходів позивача, авраховуючи наявні в матеріалах справи відомості про здійснення ОСОБА_1 трудової діяльності у Великій Британії, не підтверджують відсутність заробітку (доходів) за межами України.

Щодо зміну сімейного стану наявність нової дружини і дитини, то зазначена обставина була предметом розгляду судом апеляційної інстанції у 2022 році і врахована при перегляді судового рішення про стягнення аліментів.

Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що малолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_12 проживають разом з ним та знаходяться на повному матеріальному забезпеченні позивача,суду не надано.

Наявність у позивача малолітнього сина ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.

Крім того, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

Крім того, син позивача від першого шлюбу ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4 14 листопада 2023 року вже став повнолітнім, а тому обов`язки ОСОБА_1 по утриманню дитини за рішенням суду про стягнення аліментів слід вважати припиненими, що вказує на зменшення кількості утриманців позивача.

Щодо доводів позивача про те, що в нього склалось скрутне матеріальне становище, на даний час він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку (доходу) так як працевлаштуватись неможливо, виконує тимчасові разові роботи по домовленості, щоб мати кошти на прожиття, в зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в тому розмірі, який визначив суд і просить встановити розмір аліментів на рівні мінімального розміру встановленого законом, то суд зазначає, що ці доводи також не підтверджені належними доказами.

Позивач є молодою, фізично здоровою людиною у працездатному віці із досвідом роботи в сфері будівництва за кордоном, має задовільне матеріальне становище, про що вказують витрати на придбання рухомого і нерухомого майна, а тому зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Зазначені позивачем у позові обставини не вказують на зміну сімейного та/або майнового стану платника аліментів, а лише є спробою переглянути вже встановлений судом розмір аліментів без наявності на те законних підстав.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

За таких обставинах, суд вважає необхідним відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Розподіл судових витрат.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд дійшов до наступного.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як встановлено судом, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Куцим О.С. укладений договір про надання правничої допомоги №078 від 07.08.2023 року (а.с. 72).

Згідно попереднього розрахунку суми судових витрат відповідач планує понести судові витрати в сумі 4000,00 грн., а саме: 500,00 грн. - за ознайомлення з позовною заявою, консультація клієнта; 1500,00 грн- складання адвокатом відзиву на позовну заяву; представництво інтересів в сіді І інстанції -4 год вартість 500,00 грн. за одне засідання (а.с.73).

Згідно з квитанції про сплату грошових коштів №023/2023 від 21.08.2023 року за ознайомлення із позовною заявою, складання процесуальних документів та представлення інтересів в суді відповідачем сплачено 4000,00 грн. адвокату Куцому О.С.. (а.с. 74).

Матеріали справи містять відомості про те, що адвокат Куций О.С. представляв інтереси відповідача ОСОБА_2 в трьох судових засіданнях 06.09.2023 року, 23.10.2023 року та 20.11.2023 року.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, тому суд вважає, що законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак позов слід залишити без задоволення.

З огляду на зміст викладених норм чинного законодавства України, виконуючи положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України та враховуючи оцінені судом докази щодо понесення стороною відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи і встановлені судом обставини стосовно дійсного понесення судових витрат, суд прийшов до висновку, що сума судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 3500,00 грн відповідає заявленим в попередньому (орієнтовному) розрахунку, співмірною із складністю справи, часом витраченим адвокатом і обсягом наданих ним послуг.

Тому за розгляд справи судом з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню - 3500,00 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 183, 192, 196 СК України, ст.ст. 3, 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», та керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишити без задоволення.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 - 3500,00 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Р.С.Солодовніков