справа № 631/267/21
провадження № 2-з/631/14/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Пархоменко І. О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Терещенко Віолетти Вадимівни, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ФОП ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ФОП ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Через систему «Електронний суд» за вхідним № 6704/23-вх. від 05 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просила постановити ухвалу про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ФОП ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії на спірній території земельної ділянки, що включають встановлення парканів, інших розмежувань та об`єктів.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача зазначила, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що під час виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок її сусіда внатурі, було порушено конфігурацію земельних ділянок, внаслідок чого сталося накладення на її земельну ділянку, власницею якої вона є на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ХР-21-00-083430 від 06 липня 2000 року. Не дивлячись на намагання позивачки досудово врегулювати конфлікт, відповідач категорично заперечує законні підстави користування власницею своєю землею.

Поведінка відповідача під час розгляду справи є протиправною та упередженою, тому позивачка продовжує потерпати від його зухвалих дій. Наразі, ситуація з земельною ділянкою є напруженою, оскільки відповідач самовільно встановив паркан на території земельної ділянки, що належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 .

Окрім того, відповідач без дозволу заходить на територію земельної ділянки, що належить на праві власності позивачці та погрожує встановити на ній свої об`єкти.

Вказане може суттєво погіршити становище позивачки та бути перешкодою у відновленні її прав у разі задоволення позову.

Вивчивши заяву представника ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Питання щодо забезпечення позову регламентуються приписами глави 10 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення (така позиція висловлена Верховним Судом, наприклад, у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 372/1223/17, від 31 січня 2019 року у справі № 761/45074/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виник спір про скасування державної реєстрації земельної ділянки та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

У заяві про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_4 просила забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом встановленння заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії на спірній території земельної ділянки, що включають встановлення парканів, інших розмежувань та об`єктів.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою, та надати суду докази існування фактичних обставин, що пов`язані з необхідністю вжиття таких заходів саме на забезпечення позовних вимог в межах порушеного права, яке позивач намагається захистити поданням відповідного позову, а не будь-яких інших порушених прав позивача.

Підтвердження, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову до заяви не додано.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Проте, заявником не наведно належного та достатнього обгрунтування необхідності забезпечення позову, не надано будь-яких доказів у підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідні дії може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Окремо слід зазначити, представник позивача ОСОБА_4 просила заборонити відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії на території спірної земельної ділянки, що включають, зокрема, встановлення парканів.

У свою чергу ОСОБА_1 у позові зазначила, що відповідач збудував паркан по координатам своєї земельної ділянки, по межі з земельною ділянкою позивача, чим фактично самовільно захопив частину земельної ділянки.

Тобто паркан, про заборону на встановлення якого просить представник позивача ОСОБА_4 вже наявний на спірній земельній ділянці, а відтак заборонити вчиняти дію, яка вже вчинена, не є можливим.

Оскільки представником позивача ОСОБА_4 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149 - 150, 153, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Терещенко Віолетти Вадимівни, про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ФОП ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. О. Пархоменко