Справа №467/11/23
Провадження № 22-ц/812/652/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за відсутності учасників справи, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кірімовою О.М., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Під час ухвалення вказаного рішення суду, судом не було враховано ту обставину, що позивач вже має на утриманні іншу дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2011 року і до досягнення ним повноліття на підставі виконавчого листа виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області по справі №2-183/2011 року.

Вважає, що перебування на його утриманні ще однієї дитини, є самостійною достатньою підставою для зміни розміру аліментів.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року вищезазначений позов залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач двічі не з`явився в судове засідання 21 квітня 2023 року та 09 травня 2023 року, хоча про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином; не повідомив суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило; суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, підлягає залишенню без розгляду.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд врахував складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказував, що підставою для винесення оскаржуваної ухвали про залишення без розгляду позовної заяви Арбузинський районний суд Миколаївської області зазначив те, що він начебто без поважних причин, не прибув в судові засідання, які призначались на 21 квітня 2023 року та 09 травня 2023 року, хоча був належним чином повідомлений про необхідність прибути в судові засідання, а також те, що він не просив суд розглядати справу без моєї участі.

Вказані обставини не відповідають дійсності оскільки під час подання позовної заяви, в самому тексті позовної заяви, він просив суд розглядати справу без виклику сторін, тим самим висловивши прохання розглядати справу без його присутності.

Зазначав, що неодноразово прибував в судові засідання, які відбувались в період з 11 січня 2023 року до 21 квітня 2023 року в яких постійно підтримував свої позовні вимоги.

Щодо не прибуття без поважних причин в судові засідання, які призначались на 21 квітня 2023 року та 09 травня 2023 року зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 він 19 квітня 2023 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, він просто не мав фізичної можливості повідомити суд про цю обставину, так само як і фізично не міг отримати повідомлення суду про необхідність прибути в судове засідання на 09.05.2023, про що достеменно було відомо відповідачці та її адвокату.

На його переконання, призов на військову службу під час мобілізації в особливий період є більш ніж поважною причиною не прибути в судове засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відмовити у задоволені апеляційної скарги, залишивши без змін ухвалу суду першої інстанції.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що в силу приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду судом на 11:00 год. 08 лютого 2023 року. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Копія вказаної ухвали направлено позивачу 11 січня 2023 року (а.с.16) та отримано ним 12 січня 2023 року (а.с.18).

Згідно протоколу судового засідання від 08 лютого 2023 року, розгляд справи у вказану дату не відбувся у зв`язку з неявкою позивача та відповідача, тому у справі оголошено перерву до 10.00 год. 28 лютого 2023 року (а.с.23).

Про призначення розгляду справи на вказану дату позивач повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи (а.с.26).

28 лютого 2023 року судове засідання відбувалося за участі позивача та представника відповідача, сторонами надавалися пояснення щодо вказаного позову. Між тим, у справі оголошено перерву до 09.00 год 22 березня 2023 року, про що позивач повідомлений належним чином (а.с.31).

22 березня 2023 року позивач був присутній під час розгляду справи у Арбузинському районному суді Миколаївської області, а розгляд справи відкладено на 10.00 год. 21 квітня 2023 року, про що позивач повідомлений належним чином (а.с.42).

21 квітня 2023 року у судовому засіданні суду першої інстанції був присутній лише представник відповідачки, а розгляд справи відкладено на 10.30 год. 09 травня 2023 року (а.с.44).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку на вказану вище дату позивач отримав 22 квітня 2023 року (а.с.46).

09 травня 2023 року у судове засідання Арбузинського районного суду Миколаївської області з`явився лише представник відповідачки.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду суд першої інстанції вказав, що позивач повторно не з`явився в судове засідання про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином; не повідомив суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило; суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, підлягає залишенню без розгляду.

Проте з такими висновками суду колегія суддів в повній мірі не погоджується, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Так, судом встановлено та таке підтверджується матеріалами справи, що мала місце повторна неявка позивача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання.

Разом з тим, судом не взято до уваги, що під час подання позовної заяви, позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статті 223 та 257 ЦПК України містять імперативний припис про неможливість залишення позову без розгляду за наявності заяви позивача про розгляд справи у його відсутність. При цьому зазначені норми не містять жодних застережень щодо форми і змісту такої заяви.

Отже наявність заяви позивача про розгляд справи у його відсутність, незалежно від того, чи було ним зазначено конкретну дату судового засідання, унеможливлює постановлення ухвали про залишення позову цієї особи без розгляду.

До того ж, зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається обґрунтування неможливості розгляду спору по суті за наявними матеріалами справи, не зазначено, яким чином неявка позивача в судове засідання, при тому , що ним було надані пояснення у суді першої інстанції по суті спору, у цьому випадку перешкоджала вирішенню спору по суті за наявними у матеріалах справи доказами, не вказано, які саме вимоги суду не було виконано позивачем. Саме по собі посилання суду на складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів не свідчать про неможливість її розгляду за відсутності позивача.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду та викладене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованим, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - постановлену з порушенням норм процесуального права.

За такого, аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є слушними

Зважаючи на матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання, що позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх позовних вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату його інтересу до власного позову, а відтак, судом першої інстанції використаний процесуальний засіб у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, який не є пропорційним і обмежує права позивача, який мав обґрунтовані сподівання на розгляд справи та постановлення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 379ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.