07.06.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є мати ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за надані послуги, -
І. Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування вимог вказано, що з квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності відповідачам.
Беручи до уваги те, що відповідачі є співвласниками зазначеної квартири, позивач просить стягнути заборгованість з кожного відповідно до частки у праві власності на майно.
ІІ. Процедура та позиції сторін
02.12.2022 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами неодноразово направлялись відповідачам за зареєстрованим місцем їх проживання, однак поштові відправлення повернулись не врученими з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 21-26).
Під час судового розгляду до суду надійшли відомості про смерть відповідача ОСОБА_1 .
Зі змісту Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 08.03.2023 року судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29-30).
Ухвалою суду від 20.03.2023 р. витребувано з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяг із Спадкового Реєстру та належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
04.05.2023 р. на виконання вимог ухвали суду від 24.03.2023 р. надійшла відповідь з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 41-42).
05.05.2023 року від представника позивача надійшла заява, згідно якої позивач просить стягнути заборгованість зі співвідповідачки ОСОБА_2 в розмірі 256/300 частин боргу, з урахуванням успадкованої частини після смерті ОСОБА_1 , посилаючись на ст.ст. 1261, 1268, 1297, 1299 ЦК України, вказуючи, що саме вона є єдиною спадкоємицею після смерті її батька - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки з 2005 року разом з ним проживала в АДРЕСА_2 , і є споживачем послуг, які надає позивач (а.с. 45-46).
Беручи до уваги те, що відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами та ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належить послуга з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.
За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2022 року на праві спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_1 - 44/300 ідеальних частини, ОСОБА_2 - 212/300 ідеальних частини, ОСОБА_3 - 44/300 ідеальних частин (а.с. 4-6).
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 14.11.2022 р. за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 (батько), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 3).
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Позивач з даним позовом звернувся до суду 17.11.2022 року. Як зазначено вище, судом встановлено, що співвідповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до звернення позивача з даним позовом до суду.
За правилами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони та треті особи.
Статтею 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Частиною 1 статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).
Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин 1,2, четвертої статті 25, частини 1 статті 26 ЦК України та частини 2 статті 48 ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суддя своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №185/998/16 та в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі 127/328/17.
Беручи до уваги те, що одним зі співвідповідачів є ОСОБА_1 , який помер до звернення до суду з даним позовом, суд вбачає підстави для закриття провадження у справі у частині вимог до зазначеного відповідача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Щодо вирішення по суті вимог про стягнення заборгованості
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго", на квартиру відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), співвласниками, за якими зареєстровано право власності на дану квартиру є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відповідно і є споживачами цих послуг.
Таким чином, судом встановлено, що співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як споживачі комунальних послуг з централізованого опалення, які надаються за зазначеною адресою, всупереч приписам законодавства, свій обов`язок щодо оплати за надані послуги своєчасно та у повному обсязі не виконують, а відтак заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.
Щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в порядку спадкування
Подаючи уточнений позов, представник позивача, окрім первісних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як співвласника житлового приміщення, заявила вимогу про стягнення з неї заборгованості також в порядку спадкування після смерті її батька, пропорційно до розміру частки, яка йому належала.
Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Виходячи з аналізу ст.ст. 608, 1219 ЦК України характер спірних зобов`язальних правовідносин, які виникли між сторонами, допускає правонаступництво.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_1 (а.с. 3)
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №7218892 від 19.04.2023 р. спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_1 не заводилась (а.с. 41-42).
Зі змісту ч. 2 ст. 1223 ЦК України вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із частинами 1,3,5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Зі змісту ч. 2 ст. 1219 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_1 разом з ним проживала його донька ОСОБА_2 , яка зареєстрована за зазначеною адресою з 12.10.2005 року.
Отже, ОСОБА_2 , будучи спадкоємицею першої черги, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька, судом не встановлено наявність інших спадкомців, як і не встановлено, що ОСОБА_2 у встановленому ст. 1270 ЦК України відмовилась від прийняття спадщини.
В постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 401/710/15-ц зроблений висновок, що прийнявши спадщину відповідач набула право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Отже, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину та/чи здійснив реєстрацію прав власника на успадковане нерухоме майно, він має нести тягар утримання майна, що їй належить.
Таким чином, на підставі наведених вище правових норм та судової практики, суд робить висновок, що до відповідачки ОСОБА_2 в порядку спадкування перейшли обов`язки щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, яка утворилась за життя спадкодавця, в тому числі, яка є предметом даного позову, та щодо сплати за житлово-комунальні послуги на утримання майна, право на яке вона набула в порядку спадкування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Отже, суд вважає, що на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України позивач, як кредитор спадкодавця, має право вимоги до відповідачки, як спадкоємиці після смерті батька, про стягнення заборгованості за надані та отримані ним за життя житлово-комунальні послуги.
Виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку права відповідачки порушені не будуть, оскільки вимоги за позовною заявою були заявлені до неї з дати подачі позову, судом не встановлено недобросовісних дій позивача, оскільки з Інформації з Державного реєстру про право власності на нерухоме майно вбачається, що право власності станом на день звернення до суду було зареєстроване за співвідповідачем ОСОБА_1 , у позивача були відсутні відомості про смерть ОСОБА_1 , відповідач не зверталась за оформленням своїх спадкових справ.
Судом не встановлено наявність інших спадкоємців, потреба в залученні до справи інших учасників провадження, як правонаступників, відсутня, не встановлено судом, що позивач втратив право вимоги до спадкоємця, а тому суд вважає, що розгляд вимог позивача до відповідачки про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в одному провадження призведе до економії процесуального часу, у зв`язку з чим буде відсутня потреба для звернення до суду з новом позовом з аналогічними вимогами.
Дослідивши надані докази, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 , співвласниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач, однак відповідачі порушують свій обов`язок щодо оплати за надані послуги, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).
Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВС від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, постанова ВСУ від 04.11.2015 у справі 6-734цс15, постанова ВС від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).
Беручи до уваги те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового приміщення з визначеними частками, то з кожного з них підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення відповідно до розміру частки кожного в спільній частковій власності.
V. Розподіл судових витрат
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом задоволено позов, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру часток, а саме з ОСОБА_2 в сумі 2116,30 грн та з ОСОБА_4 в сумі 364,70 грн .
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 263-268, 354 ЦПК України, -
Закрити провадження у справі у частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Позовну заяву Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволити.
Стягнути з ОСОБА_3 , законним представником якої є мати ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01.01.2014 року по 01.11.2022 року, в розмірі 7089,37 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 364,70 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Київська, 48; ідентифікаційний код юридичної особи: 35343771.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя О.В. Стрілецька