ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/474/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2788/22 Категорія: 304090200 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач - АТ «Універсал Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Тептюка Є.П. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 06.02.2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

в с т а н о в и в :

28.11.2022 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги банк мотивував тим, що 29.11.2017 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 80 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Позивач АТ «Універсал Банк» просив стягнути згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальну заборгованість відповідача за невиконання умов договору, яка станом на 01 лютого 2022 року становить 106181,80 грн. та складається з наступного: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 99372,39 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 6809,41 грн., а також судові витрати у виді судового збору 2481,00 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг від 29.11.2017 року у розмірі 103681 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: Україна, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) судові витрати в розмірі 2321 грн. 71 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є таблицею нарахувань невідомого походження, а відтак не є належним, допустимим і достовірним доказом ні руху коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, якби навіть кредитний договір існував. Єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості є оригінали первинних фінансово-господарських документів. Однак, до суду першої інстанції не було надано жодного первинного облікового бухгалтерського документу, який би підтверджував наявність заборгованості та її розмір, оскільки розрахунок заборгованості не є таким документом.

Скаржник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що у позивача були відсутні підстави нарахування відповідачеві процентів, штрафу, пені, тощо.

ОСОБА_1 вважає, що, дослідивши розрахунок заборгованості позивача, останній не може вважатися обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (10-та колонка розрахунку), а тому не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою. Тому, банком самостійно збільшено тіло кредиту на 58683,16 грн. за рахунок нарахованих відсотків, погашення яких відбулось за рахунок тіла кредиту, і відповідно відбулось штучне збільшення тіла кредиту.

В апеляційній скарзі зазначається, що надана позивачем копія анкети-заяви від 10.10.2018 року не містить розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги банку про стягнення у вигляді тіла кредиту, не передбачених домовленістю сторін, платежів є безпідставними. Скаржник посилається, що банком не надано суду меморіальні ордери, на підставі яких проводилось вказане списання. Тому із відповідного розрахунку заборгованості неможливо достовірно визначити, яка саме сума заборгованості підлягає стягненню, та взагалі чи існує будь-яка заборгованість.

Скаржник ОСОБА_1 акцентує увагу на тому, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджували би обумовлення нарахування та сплати відсотків, комісій та інших платежів за спірним кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (15 колонка), відповідач сплатив на користь банку - 590895,07 грн., позивач у позовній заяві зазначає, про ніби то отримання відповідачем 80000,00 грн., тобто, як би навіть відповідач отримав кошти від банку, то вказана позивачем сума повернута з переплатою майже у 6 разів.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 3721,50 грн.

23 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника АТ «Універсал Банк» - Мєшніка К.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що відповідач 29.11.2017 року успішно пройшов процедуру верифікації та підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг Monobank | Universal Bank.

Підписуючи Анкету-заяву боржник приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank», адже підписав Анкету-заяву, у якій записані положення про ознайомлення останнього з вищевказаними документами.

У відзиві вказується, що п. 10 Анкети-заяви від 29.11.2017 року відповідач надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору.

Представник банку у відзиві зазначає, що у конверті разом з виданою карткою був лист з актуальними Тарифами, та як приклад, АТ «Універсал Банк» додає копію листа до відзиву, який надається клієнтам разом з карткою із зазначенням актуальних тарифів.

Також до відзиву додано скріншот екрану реєстрації, за яким в першу чергу, клієнт ознайомлюється з Умовами і Правилами, та натискаючи кнопку продовжити, тобто продовжити реєстрацію, відповідач погодився з Умовами і Правилами, з якими ознайомився. Ознайомлення з необхідною редакцією Умов, яка за змістом крім Умов договору містить й Паспорт споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та посилання на Тарифи, доступно за зазначеним посиланням шляхом натискання на дату та обрання періоду, у який були чинними необхідні документи.

Представник Мєшнік К.І. зазначає, що згідно Анкети-заяви згенерована ключова пара особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення дій згідно з договором про надання банківських послуг. Тому матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, умови якого позивачем були виконані.

У відзиві звертається увага на те, що виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Також у відзиві зазначено, що відповідно до пп. 5.23 п. 2 р. 2 Умов у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшувати кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів. Також, клієнту був доступний ліміт розстрочки, за яким є можливість придбати товар, розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів.

Активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку. У цивільному праві діє презумпція вини, тобто боржник повинен довести належне виконання зобов`язань первинними документами.

Представник банку Мєшнік К.І. вважає, що суд першої інстанції до кінця дослідив надані докази, але боржником взагалі жодних доказів надано не було і всі заперечення ґрунтуються на небажанні повертати використані кошти.

Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Універсал Банк» - Мєшнік К.І. просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року скасувати та задовольнити вимоги АТ «Універсал Банк» у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що з виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту банківського розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що сума заборгованості за неповернутими коштами (тілом кредиту) становить 99372,39 грн., вказавши, що саме в такому обсязі підлягають задоволенню вимоги позивача АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 29.11.2017 відповідачем підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».

Пунктом 6 Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 29.11.2017 року ОСОБА_1 просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі, його електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкритті або будуть відкритті йому в банку. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Згідно з п. 10 Анкети-заяви ОСОБА_1 надає право та доручає АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов?язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буле укладений у майбутньому між ним та банком.

У вищевказаній анкеті-заяві відсутній розмір кредитного ліміту, порядок повернення кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, тощо.

Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.02.2022 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 01.02.2022 заборгованість відповідача, вважає представника позивача, становить 106181,80 грн., яка складається з наступного: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 99372,39 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 6809,41 грн.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов?язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У позовній заяві АТ «Універсал Банк» посилався на те, що 29.11.2017 року відповідач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані йому для ознайомлення.

При цьому, ні Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, ні Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Також, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «Чорної картки monobank» та Тарифів, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.

Анкета-заява до договору про надання банківських послуг, підписана відповідачем, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, проте не містить жодних даних про умови кредитування.

При цьому, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки вказані у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.11.2017 року, посилався на Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» на сайті: https://www.monobank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Із матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати пені та комісії за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи розмірах і порядках нарахування.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua ) змінювалися АТ «Універсал Банк».

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для нарахування на рахунок відповідача процентів за користування коштами та віднесення їх до тіла кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, АТ «Універсал Банк» враховував п. 5.22 розділу ІІ Умов та правил, згідно якого кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості.

Однак, зважаючи на те, що колегією суддів апеляційного суду оцінений як неналежний доказ надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, про що зазначено вище, відсутні підстави для задоволення вимог банку в частині збільшення тіла кредиту на розмір нарахованих відсотків, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.11.2017 року.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що стягненню підлягає сума неповернутих коштів.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 у постанові від 16.09.2020 року.

Із матеріалів справи вбачаєся, що позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додана виписка про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період 29.11.2017 року - 01.02.2022 року.

29 березня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про виключення документів із числа доказів, зокрема, зазначеної вище виписки.

Вирішуючи питання щодо дослідження виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період 29.11.2017 року - 01.02.2022 року, як доказу, який не подавався до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду враховує виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та приймає його до уваги.

Так, з відповідної виписки вбачається, що станом на 27.11.2020 року на рахунку ОСОБА_1 був позитивний баланс у розмірі 0,01 грн.

За період з 27.11.2020 року по 01.02.2022 року відповідачем внесено на рахунок 13060,17 (99,48+1000+3300+2100,52+500+2726,63+3333,54) грн.

Разом з тим, позивач за період з 01.12.2020 року по 01.02.2022 року робить списання відсотків з рахунку відповідача на загальну суму 24271,88 грн. (2468,69 - 01.12.2020 року, 2596,52 - 01.01.2021 року, 2672,76 - 01.02.2021 року, 2378,32 - 01.03.2021 року, 2703,06 - 01.04.2021 року, 2688,30 - 01.05.2021 року, 2862,85 - 01.06.2021 року, 2857,80 - 01.07.2021 року, 3043,58 - 01.08.2021 року), списання - деталі операції «monobank» на загальну суму 8160,69 грн. (2100,52 - 31.01.2021 року, 2726,63 - 31.03.2021 року, 3333,54 - 30.04.2021 року) та списання за - деталі операції «відповідальність за порушення грошового зобов`язання» на загальну суму 6809,41 грн. (405,12 - 01.12.2021 року, 3152,39 - 01.01.2022 року, 3251,90 - 01.02.2022 року).

Як було зазначено вище, колегією суддів апеляційного суду оцінений, як неналежний доказ надані позивачем Умови та Правила банківських послуг, а тому будь-які списанні банком з рахунку відповідача кошти є неправомірними та безпідставними, у тому числі, в частині збільшення тіла кредиту на розмір нарахованих відсотків.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що станом на 27.11.2020 року на рахунку відповідача був позитивний баланс у розмірі 0,01 грн., списання позивачем за період з 01.12.2020 року по 01.02.2022 року з рахунку відповідача грошових коштів на загальну суму 39241,98 грн., враховуючи, що відповідачем за вказаний період було внесено на рахунок суму у розмірі 13060,17 грн., колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідача ОСОБА_1 станом на 01.02.2022 року відсутня заборгованість за договором б/н від 29.11.2017 року, укладеним між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 29.11.2017 року , який розпочинається з 02.08.2019 року) та виписка про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період 29.11.2017 року - 01.02.2022 року не співпадають.

Також слід вказати, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 29.11.2017 року є частково нечитабельним, що позбавляє суд та інших учасників судового процесу можливості ознайомитися зі змістом даного документу у повному обсязі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що текст документу є головним елементом документу та повинен містити інформацію, заради фіксування якої було створено документ. Іншими словами, документ, що надається, повинен мати текст, який можливо дослідити та який несе певний зміст.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не приймає до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, приймаючи до уваги вказане вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивачем АТ «Універсал Банк» не доведена належними, допустими, достовірними та достатніми у своїй сукупності доказами наявність будь-якої заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за договором б/н від 29.11.2017 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного часткового задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, спростовують висновки районного суду щодо часткового задоволення позовних вимог, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому слід ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 за подання та розгляд апеляційної скарги сплачено 3721,50 грн. судового збору.

Таким чином, у зв`язку із задоволення апеляційної скарги, з позивача АТ «Універсал Банк» на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 3721,50 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2023 року - скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 3721,50 грн. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков