П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 752/1086/23

Провадження: № 22-ц/824/10142/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Салівона Віталія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж. І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат,

у с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, в якому просить стягнути з відповідача 89983,56 грн пені, 9205,48 трьох процентів річних та 65856,21 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 03.12.2019 о 16-40 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, керуючи автомобілем ZАZ 1102 ZNH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та правил технічної експлуатації, рухаючись в межах населеного пункту с. Вовча Гора, Хмельницького району Хмельницької області за 135 м. від автодороги Т-2302 в напрямку до вулиці Нова, не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які рухались в попутному напрямку по правому узбіччі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди дружина позивача ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла.

У зв`язку зі смертю дружини в дорожньо-транспортній пригоді позивачу була завдана моральна шкода, шкода, пов`язана з втратою годувальника, та витрати, пов`язані з похованням потерпілої.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02.02.2021 у справі №686/7943/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільно-правова відповідальність володільця ZАZ 1102 ZNH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Юнівес» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/1671214. Страхова сума на випадок заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн.

10.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач свої зобов`язання не виконав за договором страхування, через що позивач звернувся до суду.

30.06.2022 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 200 000 грн. страхового відшкодування, 28 871,17 грн. пені, 6 690,41 грн. 3% річних, 17 603,51 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 253 165,09 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено.

29.11.2022 постановою Хмельницького апеляційного суду рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022 в частині розміру пені, 3 % річних та розподілу судових витрат було змінено, стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 200 000 грн. страхового відшкодування, 3 370 грн. пені, 673,97 грн. 3% річних, а також 15 248,80 грн. витрат на правничу допомогу, в решті позову відмовлено.

Фактично кошти були повністю сплачені відповідачем 20.12.2022.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_5 пеню в сумі 89 983,56 грн, 3% річних в сумі 9 205,48 грн, інфляційні втрати в сумі 65 856,21 грн., судові витрати в сумі 10 360,45 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Салівон В.І. в інтересах ПрАТ «СК «Юнівес»подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити ріщення в частині стягнення пені та інфляційних втрат, стягнути пеню за період з 29.11.2022 по 19.12.2022 в сумі 5 753,42 грн та інфляційні втрати за період з 27.04.2021 по 07.06.2021 в сумі 2 600 грн та за період з 29.11.2022 по 19.12.2022 в сумі 1 400 грн; в частині стягнення 3% річних скасувати, а провадження у цій частині - закрити; в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог скарги вказує, шо згідно з п. 1.1. договору про надання правової допомоги від 24.12.2022, предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у цивільній справі щодо стягнення неустойки, інфляційних втрат в зв`язку з несвоєчасним перерахуванням страхового відшкодування по страховому випадку (ДТП 13.12.2019). Разом з тим, позивач не уповноважував представника позивача на представництво інтересів стосовно вимог про стягнення трьох відсотків річних, а тому суд першої інстанції у відповідності до вимог пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України мав постановити ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних. Вказує, що саме з дати набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 29.11.2022 у справі № 686/14224/21 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у відповідності до абзацу першого пункту 36.1. статті 36 Закону виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у визначеному судовим рішенням розмірі. Таким чином, прострочення відповідача почалося з 29.11.2022 та тривало до 19.12.2022.

Вирішуючи питання щодо розміру судових витрат, понесених стороною позивача, пов`язаних з розглядом даної справи, судом першої інстанції не було встановлено обставини які саме послуги правового характеру у даній справі було надано позивачу представником позивача, а тому невірно встановлено розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення витрат позивачем на оплату послуг за надання правової допомоги, а умови договору про надання правової допомоги від 14.01.2023 не містять положень щодо оплати таких послуг в майбутньому.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гнідко С.І. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що попереднім судовим рішенням (постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі №686/14224/21) пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних були стягнуті судом по 07.06.2021 року, а інфляційні втрати не були предметом попереднього судового розгляду, Голосіївським районним судом цілком законно та обґрунтовано було стягнуто за період з 08.06.2021 року по 19.12.2022 року (день фактичної сплати відповідачем коштів) пеню у розмірі 89 983, 56 грн., 3% річних у розмірі 9 205, 48 грн. а також 65 856,21 грн. інфляційних втрат за період з 28.04.2021 року по 19.12.2022 року. Вважає, що заперечення відповідача, щодо відсутності повноважень адвоката на звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних є безпідставними. Згідно ордеру № 1038720 від 14.01.2023 року, який відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, повноваження адвоката при представництві інтересів позивача в суді не обмежуються.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13.12.2019 о 16-40 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, керуючи автомобілем ZАZ 1102 ZNH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та правил технічної експлуатації, рухаючись в межах населеного пункту с. Вовча Гора, Хмельницького району Хмельницької області за 135 м. від автодороги Т-2302 в напрямку до вулиці Нова, не переконався перед зміною напрямку руху це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які рухались в попутному напрямку по правому узбіччі.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди дружина позивача ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла.

В зв`язку зі смертю дружини в дорожньо-транспортній пригоді позивачу була завдана моральна шкода, шкода пов`язана з втратою годувальника та витрати, пов`язані з похованням потерпілої.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02.02.2021 у справі №686/7943/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільно-правова відповідальність володільця ZАZ 1102 ZNH, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Юнівес» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/1671214. Страхова сума на випадок заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн.

10.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач свої зобов`язання не виконав за договором страхування, через що позивач звернувся до суду.

30.06.2022 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 200000 грн. страхового відшкодування, 28871,17 грн. пені, 6690,41 грн. 3% річних, 17603,51 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 253165,09 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено.

29.11.2022 постановою Хмельницького апеляційного суду рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022 в частині розміру пені, 3 % річних та розподілу судових витрат було змінено, стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 200000 грн. страхового відшкодування, 3370 грн. пені, 673,97 грн. 3% річних, а також 15248,80 грн. витрат на правничу допомогу, в решті позову відмовлено.

Фактично кошти були повністю сплачені відповідачем 20.12.2022.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» пені в сумі 89983,56 грн, 3% річних в сумі 9205,48 грн, інфляційних втрат в сумі 65856,21 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ПрАТ «СК «Юнівес» належним чином не виконав свої зобов`язання в разі настання страхового випадку та не здійснив страхову виплату позивачу, тому у нього виник обов`язок повинен нести відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України та п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів».

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1, 3 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.550 ЦК України).

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Хмельницького апеляційного суду рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022 встановлено, що страховик дізнався про набрання вироком законної сили 27.01.2021, а тому строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування сплинув 27.04.2021, тому має місце прострочення страховиком виплати страхового відшкодування за період з 28.04.2021.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що строк порушення зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування повинен обраховуватися саме з дати набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 29.11.2022 у справі № 686/14224/21, зважаючи на те, що обов`язок у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виник у відповідності до абзацу першого пункту 36.1. статті 36 Закону, тобто, прострочення відповідача почалося з 28.04.2021 та тривало до 19.12.2022.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не уповноважував представника позивача на представництво інтересів стосовно вимог про стягнення трьох відсотків річних, колегія суддів вважає також необґрунтованими з огляду на наступне.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України ).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Тобто, за змістом наведених норм, у разі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності, ордері або угоді.

Як убачається з наявного в матеріалах справи копії ордеру серії ВХ №1038720 від 14.01.2023, договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а.с.26).

У даному випадку ордер та договір про надання правничої допомоги не містять застережень щодо відсутності у представника права на подання позовних вимог про стягнення 3% річних.

Тобто, адвокат був наділений повноваженнями, які надані законом позивачу, та будь-яких обмежень повноважень у представництві позивача не мав, в тому числі щодо підписання і подання позову від його імені, а отже наведені вище доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Аналогічний за змістом висновок висловлений у постанові Верховного Суду у справі 752/11729/19 від 28.04.2021.

Щодо посилань апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру судових витрат, понесених стороною позивача, пов`язаних з розглядом даної справи, судом першої інстанції не було встановлено обставини, які саме послуги правового характеру у даній справі було надано позивачу його представником, а тому невірно встановлено розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів вважає неприйнятними з таких підстав.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Адвокат Гнідко С.І. при подачі позовної заяви долучив договір про надання правової допомоги від 24.12.2022, додаток №1 до договору, який містить опис робіт адвоката та вартість, акт наданих послуг від 14.01.2023 відповідно до договору про надання правової допомоги від 24.12.2022.

При цьому слід зауважити про те, що згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Факт надання адвокатом Гнідко С.І. відповідних послуг ОСОБА_1 на суму 8710 грн. за договором про надання правової допомоги №13/05/2 від 24.12.2022 підтверджено актом наданих послуг від 14.01.2023.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Салівона В.І. в інтересах ПрАТ «СК «Юнівес» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року залишенню без змін.

Звертаючись до апеляційного суду із відзивом на апеляційну скаргу адвокат Гнідко С.І. в інтересах ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, поданої адвокатом Салівоном В.І. в інтересах ПрАТ «СК «Юнівес», поніс судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Вирішуючи вимоги адвоката Гнідко С.І. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з того, що розмір витрат в розмірі 5000 грн. підтверджений належними доказами, факт отримання послуг підтверджується актом наданих послуг від 14.06.2023.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідачу направлявся відзив на апеляційну скаргу, проте своїм правом на подачу клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу не скористався.

Отже, понесені ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5000 грн. повинні бути відшкодовані відповідачем.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Салівона Віталія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 72, .) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова