Справа №150/263/23
Провадження по справі №2/150/113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Савковій С.А.,

з участю учасників цивільного процесу:

представника позивача Заїка В.П. (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за участі представника позивача Заїка В.П. з використанням власних технічних засобів, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до районного суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди. Огрунтовуючи свої вимоги ПАТ «СК «Арсенал Страхування» посилається на те, що 11.04.2020 ОСОБА_1 в м. Києві по проспекту Перемоги, 47А, керуючи автомобілем «БОГДАН 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на транспортний засіб «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП позивачу у зв`язку із отриманням транспортним засобом «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 механічних пошкоджень, завдано матеріального збитку в розмірі 178591 грн. 48 коп. Зазначена шкода потерпілій особі не була відшкодована винуватцем ДТП, а тому позивач просить стягнути із відповідача вище зазначену суму мсатеріальної шкоди, а також судовий збір, сплачений при зверненні до суду із даною позовною заявою в розмірі 2684 грн. 00 коп.

Представник позивача Заїка В.П., який діє на підставі довіреності №020623-1/с від 02.06.2023, свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позові, та просить їх задоволити. Зауважив, що з огляду на чинне законодавства, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, що викладений в постанові від 22.09.2022, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» не порушено строків загальної позовної давності, оскільки, позов подано під час дії карантину на території України.

Представник відповідача адвокат Піпко А.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 06.07.2023, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав, заперечував проти їх задоволення. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог ПАТ «СК «Арсенал Страхування», ОСОБА_3 посилався на те, що позивачем при зверненні до суду пропущено терміни позовної давності. Просить стягнути із ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь його довірителя ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 17177 грн. 60 коп.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

З`ясувавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Конституції України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2020, яка набрала законної сили 14.08.2023, встановлено наявність вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з тих підстав, що 11.04.2020 о 20 год. 50 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по проспекту Перемоги, 47А, керуючи автомобілем «БОГДАН 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, під час руху не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на транспортний засіб «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.3 (б) та п.12.1 ПДР України (а.с. 18).

Положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України зокрема передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факти встановлені постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2020, представником відповідача по справі ОСОБА_1 адвокатом Піпко А.М. не заперечуються.

В результаті вищевказаної ДТП автомобіль «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №1718/19-Т/К/06 від 23.07.2019 «ALL RISKS», укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхуання», як страховиком та ОСОБА_2 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування належного останньому транспортного засобу «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 6-10). Відповідно до п.22.2.2 вище зазначеного договору до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП, тобто, будь яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 за №142/5/2092.

Згідно п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КИЗ (С) автомобіля та величини ВТВ (втрати товарної вартості).

Як вбачається зі звіту №187-2020 від 06.07.2020, наданого ТОВ «Незалежна експертно асистуючи компанія» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 склала 518283 грн. 60 коп., що перевищує 70% його дійсної вартості, що відповідно до п.31.5 Договору страхування від 23.07.2019 є конструктивною загибеллю транспортного засобу (а.с. 21-23). Вартість придатних залишків транспортного засобу становить 444440 грн. 00 коп. відповідно до п.27.8. Договору сума страхового відшкодування становить дійсну (ринкову) вартість транспортного засобу на дату настання страхового випадку, але не більше страхової суми, за вирахуванням вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з Договором франшизи.

З огляду на вище зазначені обставини ПАТ «СК «Арсенал страхування» відшкодувало 304487 грн. 90 коп. потерпілій стороні з розрахунку: 801427 грн. 90 коп. (ринкова вартість застрахованого ТЗ) 444440 грн. 00 коп. (вартість придатних залишків ТЗ) 52500 грн. 00 коп. (франшиза безумовна за договором страхування) =304487 грн. 90 коп.

Цивільно правовова відповідальність водія транспортного засобу «БОГДАН 211010», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 (тобто, відповідача по справі) застрахована в ПАТ «УПСК» (Поліс №АО-2737723, франшиза 1300 грн. 00 коп.)., яким визнано суму збитків в розмірі 125896 грн. 42 коп. та в добровільному порядку відшкодовано позивачу збитки в сумі 115824 грн. 71 коп. з врахуванням угоди укладеної між позивачем та СК УПСК, про що свідчить платіжна інструкція №15870 від 25.11.2020 (а.с. 49).

Позивачем зазначається, що невідшкодованою частиною збитку залишається сума 178591 грн.48 коп. з розрахунку: 304487 грн. 90 коп. (загальна сума збитку завдана транспортному засобу «Lexus RC», державний номерний знак НОМЕР_2 ) 125896 грн. 42 коп. (сума, яку відшкодовано страховою компанією ОСОБА_1 )=178591 грн. 48 коп.

Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч.1, 2 та 5 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Виходячи з положень ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4).

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку . Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова від 01.03.2013 року) судам роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 року Велика Палата Верховного суду підтримала позицію, згідно якої позовна давність у спорах про стягнення коштів з особи, винної у скоєнні ДТП, на користь страхової компанії, яка виплатила страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», має обраховуватись з моменту ДТП, а не з моменту виплати страхового відшкодування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заміна кредитора у деліктному зобов`язанні в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією, що не змінює порядку перебігу позовної давності. Так, при суброгації нове зобов`язання із відшкодування збитків не виникає-відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. В той час як у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Таким чином, якщо днем настання події є день вчинення ДТП, то загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з дня, наступного за днем вчинення ДТП, і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події.

Отож, у даній справі строк позовної давності розпочався 12.04.2020 року, тобто з дня, наступного за днем вчинення ДТП, яке мало місце 11.04.2020 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою 29.05.2023. До Чернівецького районного суду Вінницької області позов надійшов поштовим відправленням 02.06.2023 (зареєстровано в день надходження 02.06.2023 за вхідним №1292/23-Вх).

Представник відповідача адвокат Піпко А.М. вважає, що оскільки, 11.04.2020 стався страховий випадок, позивач всупереч вимогам чинного законодавства навів як підставу пропуску строку позовної давності сам факт введення воєнного стану в Україні, але не довів, що введення в Україні правового режиму воєнного спричинив певні перешкоди щодо звернення до суду за захистом порушеного права, що в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволені позову, якщо про це заявлено стороною у справі. ОСОБА_3 наголосив, що позивач не лише мав змогу 11.04.2020 в межах строків позовної давності подати позовну заяву до суду, але й безперешкодно подавав позовні заяви і брав участь в низці судових процесів після введення в Україні правового режиму воєнного стану, що підтверджує такий електронний доказ, який міститься на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за посиланням в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/, роздруківку з якого ним додано.

З твердженнями представника відповідача адвоката Піпко А.М. суд не погоджується з огляду на наступне.

ОСОБА_3 в обґрунтування своїх заперечень посилається на практику Верховного Суду. Зокрема, вказує на те, що згідно правового висновку Верховного Суду у справі № 372/5906/14-ц (постанова від 28.02.2018 року), позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/5726/19 від 15.06.2021 року зроблено правовий висновок про те, що про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Крім того, ОСОБА_3 зауважує, що в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 127/2897/13-ц від 21.07.2022 року наголошено, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов` язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Суд звератає увагу, що на час надходження до Чернівецького районного суду Вінницької області позовної заяви ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - 02.06.2023, в Україні продовжували діяти карантинні обмеження пов`язані з COVID-19, оскільки, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вище вказана Постанова набрала чинності з дня її опублікування, тобто з 30.06.2023 (публікація в офіційному виданні - Урядовий кур`єр №130).

Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону №540-ІХ, тобто з 2 квітня 2020 року. Проте, ураховуючи що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу.

Законом №540-ІХ визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

Як свідчить правовий висновок Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21, суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом правовий висновок про те, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, викладено в постанові від 22.09.2022, тобто після висновків, що містяться в постановах Верховного Суду, приклади яких наводяться представником відповідача адвокатом Піпко А.М.

Згідно ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження всіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або ускладненим.

Вказані висновки викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 р. у справі № 902/326/16 та від 24.09.2019 р. у справі № 922/1151/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 р. у справі № 922/1467/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2020 р. у справі № 904/1080/19.6.14 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19.

З огляду на вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем ПАТ «СК «Арсенал Страхування» при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості на час дії на території України карантину не порушено строк позовної давності, обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги позивачу подати позов вчасно, не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо відшкодування витрат, заподіяних позивачу внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, а також ст.16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивачем доведено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, надано належні, допустимі та достатні докази, яким це підтверджується, приходить до висновку, що в даному випадку наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Арсенал Страхування» шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 178591,48 грн.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.113 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається положеннями Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2684 гривні 00 копійок, про що свідчить платіжна інструкція кредитного переказу коштів №28193965 від 07.06.2023 (а.с. 58).

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ПАТ ««СК «Арсенал Страхування» судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог ПАТ «СК «Арсенал Страхування», судові витрати на правову допомогу в розмірі 17177 грн. 60 коп., понесені ОСОБА_1 , не підлягають стягненню із позивача, як про те клопотав адвокат Піпко А.М.

На підставі ст.1188, 1194 ЦК України та керуючись ст., ст.10, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 -282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, , АТ «ОТР Банк» IBAN НОМЕР_4 ) суму шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 178591 (сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто однієї) гривні 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, АТ «ОТР Банк» IBAN НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 2684 (двох тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено відповідно до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 18 грудня 2023.

Реквізити сторін:

Позивач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, , АТ «ОТР Банк» IBAN НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК