Справа № 2-317/11 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1869/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Гай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. перебуває виконавче провадження № 63869662 із примусового виконання виконавчого листа № 2-317/11 від 22.10.2020, виданого Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 24 720 доларів США 85 центів заборгованості по кредиту, 6650 доларів США 44 центи простроченої заборгованості по кредиту, 5701 долар США 33 центи заборгованості за відсотками, 35493 грн 57 коп. пені та 1820 грн. судових витрат.

08.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки від 05.09.2007, посилаючись на те, що він не укладав та не підписував цей договір, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 2045 від 29.06.2021, проведеної у кримінальному провадженні № 0000088 від 13.02.2021 за фактом підробки договору поруки від 05.09.2007.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07.12.2022 у справі № 465/8816/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із спливом позовної давності.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.04.2023 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07.12.2022 скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір поруки від 05.09.2007 укладеним.

Заявник вважає, що встановлені апеляційним судом обставини щодо не укладення ним договору поруки є підставою для визнання виконавчого листа № 2-317/11 від 22.10.2020 таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного просив задовольнити його заяву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що фактично, є наявне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.201 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно суми заборгованості, однак постановою Львівського апеляційного суду констатовано факт, що ОСОБА_1 договір поруки не укладав і жодних зобов?язань не виконував. Тож фактично станом на сьогоднішній день з ОСОБА_1 відбувається стягнення коштів на підставі підробленого Договору поруки. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, і у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушенням, шляхом викладення відповідного висновку про неукладність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відтак ОСОБА_1 позбавлений можливості звернутися з позовом про визнання недійсним договору поруки.

Враховуючи вищенаведене, єдиним ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Будь-якого іншого способу захисту, який може відновити порушені права ОСОБА_1 немає. Саме у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в майбутньому стягувач буде позбавлений права на пред?явлення такого до виконання, що захистить права ОСОБА_1 від неправомірного стягнення з нього грошових коштів.

Просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву повністю.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05.09.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 121-р, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 35 000 доларів США на строк з 05.09.2007 по 04.09.2019 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних.

З тексту договору поруки від 05.09.2007, вбачається, що між ВАТ АБ «Укргазбанк», як кредитором, ОСОБА_1 , як поручителем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 121-р від 05.09.2007, у зв`язку з чим поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2011 у справі № 2-317/11, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24 720,85 доларів США, прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 6 650,44 доларів США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 5 701,33 доларів США та пеню в розмірі 35 493,57 грн Вирішено питання розподілу судових витрат.

На виконання вищезазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м.Львова 22.10.2020 видано виконавчий лист № 2-317/11, який пред`явлено до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. від 10.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63869662 з примусового виконання виконавчого листа № 2-317/11 від 22.10.2020.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст.432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , виходячи з такого.

За положеннями ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 61-1592св17, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (постанова Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 824/85/21).

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2-317/11 від 22.10.2020 таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилався на те, що у постанові Львівського апеляційного суду від 03.04.2023 у справі № 465/8816/21 зроблено висновок про неукладеність договору поруки від 05.09.2007.

Разом з тим, заявник не вказав на передбачені законом матеріально-правові чи процесуальні підстави, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Наявності таких підстав судом не встановлено.

Судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 не може слугувати підставою для визнання виконавчого листа, виданого у іншій справі, таким що не підлягає виконанню.

Колегія суддів звертає увагу, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає, незважаючи на відсутність заперечень представника стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» проти задоволення заяви. При цьому районний суд правильно звернув увагу, що ПАТ АБ «Укргазбанк», як стягувач, не обмежений у праві відмовитися від примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова у справі 2-317/11.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 14.12.2023

Головуючий

Судді