КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8499/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів обгрунтовуючи його тим, що 28.12.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з правової допомоги щодо оформлення та прийняття спадщини, а відповідач зобов`язався надати всі необхідні для цього документи, оформити відповідну довіреність та сплатити винагороду в сумі 5000,00 дол. США. За порушення умов договору була передбачена неустойка в сумі 11000,00 грн. за кожен день прострочення. Оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь згідно умов договору винагороди в сумі 5000,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 135000,00 грн. та неустойки в сумі 3908000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

19.09.2022 року представник ОСОБА_2 - Міхо К.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій посилався на те, що ОСОБА_2 під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, докази на підтвердження яких було подано після ухвалення рішення, а тому вважає, що виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - Міхо Кирила Вадимовича про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн 00 коп..

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13 вересня 2022 року та додаткове рішення від 03.10.2023 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовав тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір, предметом якого було надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 послуг з правової допомоги щодо прийняття та оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що ОСОБА_2 як замовник послуги зобов`язаний був до 15 січня 2020 року надати ОСОБА_1 всі необхідні документи та оформити на останнього довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 мав би змогу звернутися до нотаріальної контори та предмет прийняття та оформлення спадщини.

Однак станом на 01 червня 2020 року ОСОБА_2 нічого не зроблено, щоб ОСОБА_1 мав змогу оформити спадщину на ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_2 , не вичинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також вказував, що ОСОБА_2 оформив спадщину виключно через те, що ОСОБА_1 за три дні до спливу строку прийняття спадщини, особисто направив до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, які підписав ОСОБА_2 ..

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказував на те, що адвокат Міхо К.В. при поданні заяви про стягнення судових витрат детально не описав надані ним ОСОБА_2 послуги та не надав суду докази, що реально підтверджують заявлений розмір витрат на правничу допомогу, а не які тільки засвідчують факт надання такої допомоги.

Вважає, що при постановленні додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року всупереч вимогам законодавства та судовій практиці, судом першої інстанції при задоволенні вимоги, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн не застосував ряд критеріїв (дійсність, обгрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

01 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Міхо Кирила Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що сторони фактично не приступили до виконання договору, судом не встановлено наявності вини з боку відповідача щодо його невиконання, крім того текст договору містить виправлення зроблені позивачем, які відповідачем не погоджувались, в тому числі щодо строків виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань та його фінансової відповідальності, тому суд першої інстанції вважав позовні вимоги недоведеними.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи підтверджується, що розмір понесених ОСОБА_2 витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих послуг.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорар), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за надані послуги, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір від 28.12.2019 р. без номера, відповідно до якого відповідач доручає позивачу, а останній взяв на себе зобов`язання оформити у відповідній нотаріальній конторі спадщину щодо майна померлої матері відповідача, починаючи подачею заяви про прийняття спадщини і до отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Позивач має почати виконувати договір після отримання від відповідача заповіту та довіреності на прийняття та оформлення спадщини до 15.01.2020 р.

Після отримання спадкового майна у власність відповідач зобов`язався сплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5000 дол. США.

За невиконання умов договору передбачена відповідальність у вигляді пені (ст. 549 ЦК України) в розмірі 11000 грн за кожен день прострочення.

Встановлено, що на ім'я позивача не була видана довіреність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторони фактично не приступили до виконання договору, судом не встановлено наявності вини з боку відповідача щодо його невиконання, також слушними є висновки суду першої інстанції про те, що у тексті договору містить виправлення щодо строків виконання договору, зроблені позивачем, які відповідачем не погоджувались.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 як замовник послуги зобов`язаний був до 15 січня 2020 року надати ОСОБА_1 всі необхідні документи та оформити на останнього довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 мав би змогу звернутися до нотаріальної контори та предмет прийняття та оформлення спадщини, однак станом на 01 червня 2020 року ОСОБА_2 нічого не зроблено, щоб ОСОБА_1 мав змогу оформити спадщину на ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Звертаючись з позовною заявою позивач надав "Договор услуги по принятию наследства" від 26.12.2019 року, в якому міститься дописки та виправлення, які були зроблені ОСОБА_1 вже після написання договору. Також з матеріалів справи не вбачається, що сторони погодили такі зміни до договору.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на довіреність, яку позивач додав до позовної заяви (а.с. 10). Суд апеляційної інстанції вважає вказану довіреність неналежним та недопустимим доказом, оскільки вона не підписана та нотаріально не посвідчена.

Крім того з тексту вищевказаної довіреності вбачається: " ОСОБА_2 відповідно до усного договору цією довіреність уповноважує ОСОБА_1 представляти інтереси з питань оформлення моїх спадкових прав на майно. Для цього надаю йому право подавати та підписувати від мого імені будь-які заяви, крім заяв про прийняття спадщини або відмову від неї".

Враховуючи положення Цивільного кодексу України суд апеляційної інстанції вважає, що права подачі та підпису заяви про прийняття спадщини у позивача відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини особисто ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції відхиляє та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Квитанція про направлення поштового відправлення на адресу нотаріальної контори, на яку він посилається, не містить відомостей, хто саме був відправником, а також що містило поштове відправлення.

Доводи апелянта про те, що за порушення умов договору, ОСОБА_2 сплачує 11000 грн за кожен день прострочки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у договорі не передбачено строку виконання такого зобов'язання, тому неможливо встановити коли він буде вважатись простроченим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому й відсутні підстави для його скасування.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 26 вересня 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява адвоката Міхо К.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн (а.с. 91-97).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником відповідача надано:

1) договір про надання правової допомоги від 15.12.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Міхо К.В. (а.с. 94);

2) додаткова угода № 1 від 18.12.2020 року до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 15.12.2020 року, з якого вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що сума гонорару адвокату за надану правову (професійну правничу) допомогу по справі № 761/17388/20, враховуючи складність справи та її обсяг складає в розмірі 15000 грн без ПДВ за участь адвоката у справі під час розгляду в суді першої інстанції (а.с. 95);

3) акт від 16.09.2022 року за договором про надання правової (професійної правничої) допомоги від 15.12.2020 року, з якого вбачається що клієнт прийняв вказану правову допомогу та зобов`язується оплатити її в повному обсязі на умовах договору. Сторони не мають жодних претензій стосовно наданої допомоги (а.с. 96).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що адвокат Міхо К.В. при поданні заяви про стягнення судових витрат детально не описав надані ним ОСОБА_2 послуги, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до додаткової угоди № 1 від 18.12.2020 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 15.12.2020 сторони погодили між собою суму гонорару адвоката за надання правової допомоги в суді першої інстанції у розмірі 15 000 грн.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви представника відповідача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, основне та додаткове рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник