ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4740/23 Справа № 173/99/22 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Барильської А.П., Зайцевої С.А.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення юридичного факту і визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно поданої позовної заяви позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкодавцем, його матір`ю, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 , на земельну ділянку (пай) розміром 4.41 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) за адресою: Дніпропетровська область Верхньодніпровська міська рада ( раніше Мишуринрізька сільська рада) що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ДП № 0110131, виданого 05 лютого 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступне:17 липня 2005 року помирає її бабуся - ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 4.41 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) за адресою: Дніпропетровська область Верхньодніпровська міська рада ( раніше Мишуринрізька сільська рада) що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ДП № 0110131, виданого 05 лютого 1997 року.

Спадкоємцем бабусі був її син, батько позивачки, ОСОБА_2 , який прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, я к такий, що проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

24.04.2014 року помирає батько позивачки, ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 4.41 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) за адресою: Дніпропетровська область Верхньодніпровська міська рада ( раніше Мишуринрізька сільська рада) що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ДП № 0110131, виданого 05 лютого 1997 року.

17.11.2021 року вона звернулась до Першої кам`янської державної нотаріальної контори, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , померла на території Російської Федерації, разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 , не проживала. А також у спадкоємця відсутні документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 до Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради, , юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, , юридична адреса: 51931 вул. Медична, 3 м. Кам`янське Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволені частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 липня 2005 року помирає бабуся позивачки- ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копіями свідоцтв про народження і про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_3 ,. відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 4.41 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) за адресою: Дніпропетровська область Верхньодніпровська міська рада ( раніше Мишуринрізька сільська рада) що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ДП № 0110131, виданого 05 лютого 1997 року.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , був її син, батько позивачки, ОСОБА_2 .

24.04.2014 року помирає батько позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та копіями свідоцтв про народження і про укладення шлюбу

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилась спадщина.

17.11.2021 року позивачка звернулась до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 ,. померла на території Російської Федерації, разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 , не проживала, а також у спадкоємця відсутні документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією постанови.

Позивачка просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини.

Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт проживання однією сім`єю більше п`яти років, може бути встановлений лише за рішенням суду. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є сукупність обставин, що є основними ознаками сім`ї, визначеними ч. 2 ст. 3 СК України: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для наявності спільних витрат, купівля майна для спільного користування. Участі у витратах на утримання житла його ремонт, тощо.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , остання померла в м. Краснознаменськ Московської області , Росія ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте позивачка зазначає, що її бабуся ОСОБА_3 , постійно проживала разом з її батьком ОСОБА_2 , в АДРЕСА_1 , а до Росії поїхала з метою відвідування доньок, тобто тимчасово.

Факт спільного проживання ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , в АДРЕСА_1 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 , і ОСОБА_5 .

Так свідок ОСОБА_4 , пояснив, що з ОСОБА_2 , він знайомий з 1985 року так як вони разом працювали на заводі. Спочатку ОСОБА_4 , жив в квартирі. А потім купив будиночок по сусідству з ОСОБА_2 . Часто приходив до ОСОБА_2 , в гості, як сусід. Крім того отримував від нього поради по веденню господарства. ОСОБА_2 , проживав з дружиною і матір`ю. Мати почала жити з ОСОБА_2 , приблизно з 2003 року. З цього часу він постійно бачив бабусю в домоволодінні ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 ,. в судовому засіданні пояснила, що вона знає сім`ю Ліманських з 1989 року. Часто спілкувалась з ними, дружила. Вона знала бабушку ОСОБА_3 , яка проживала з ОСОБА_2 , приблизно з 2002-2003 року. Бабуся була швидка, чуйна, сама себе обслуговувала. Часто бабуся працювала в городі, в квітнику, постійно була чимось зайнята.

Відповідно до акту від 28 вересня 2021 року № 164/1/1 складеного головою квартального комітету Південного району, встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживала за адресою: АДРЕСА_1 в 2005 році. Згідно копії довіреності від 04.03.2005 року, складеної у м. Дніпродзержинську, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 , управляти на розпоряджатись належним їй майном. В довіреності зазначене місце проживання ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 . Довіреність посвідчена нотаріусом Бузоверя С.А. Дніпродзержинського міського нотаріального округу 04.03.2005 року та зареєстрована в реєстрі за № 166.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт спільного проживання ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 ,. адресою: АДРЕСА_1 в 2005 році знайшов своє підтвердження. Так як станом на березень місяць 2005 року ОСОБА_3 , ще проживала за вищевказаною адресою. Той факт, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 на території Російської Федерації, не підтверджує, що постійним місцем проживання ОСОБА_3 , було саме місце смерті, оскільки ОСОБА_3 ,. померла у вказаному місці незадовго після приїзду до нього. Факт її реєстрації на території Російської Федерації відсутній. З чого можна зробити висновок про те, що ОСОБА_3 , перебувала в місці, де померла, тимчасово.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 , на земельну ділянку (пай) розміром 4.41 га., в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) за адресою: Дніпропетровська область Верхньодніпровська міська рада ( раніше Мишуринрізька сільська рада) що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату серії ДП № 0110131, виданого 05 лютого 1997 року, суд виходить з наступного.

Колегія суддів із висновком суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до наказу Мін`юсту № 52/5 від 18 жовтня 2000 року,в редакції від 18 листопада 2003 р. № 140/5 « Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України.

Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції.

Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції ,набрання чинності в Україні 22 жовтня 2003 року, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.

Як вбачається, ОСОБА_3 померла в м. Краснознаменськ Московської області, Росія 17.07.2005 року, про що свідчить видане Російською Федерацією видане свідоцтво про смерть актовий запис НОМЕР_2 , однак в матеріалах справи відсутній його переклад українською мовою (а.с. 8) проставлення апостилю.

Легалізація вказаного документу,виданого компетентним органом іноземної держави на посвідчення акту цивільного стану,здійсненого поза межами України за законами відповідної держави щодо громадян України, не підтверджена, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, матеріали справи не містять взагалі ніяких доказів того, що померла ОСОБА_3 будь - коли проживала або була зареєстрована на території України.

За таких обставин,суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок сторін доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, передбачено також статтею 81 ЦПК України.

У свою чергу, суд зберігає об`єктивність і неупередженість. На суд також, серед іншого, покладено обов`язок встановити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; існування інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року, з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської територіальної громади в особі Верхньодніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення юридичного факту - і в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П.Барильська

С.А.Зайцева