П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Справа №753/14307/20

Провадження № 22-ц/824/5950/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 14 червня 2023 року

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Потапьонок К.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод

у користуванні власністю та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої

ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування збитків.

Позов мотивований тим, що малолітня дочка позивачки ОСОБА_2 набула

у власність 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та

1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Ще одним спадкоємцем за законом та співвласником спірних квартир є батько спадкодавця - ОСОБА_3 .

Позивачка вказувала, що не має можливості користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідач не впускає її до квартир. З цього приводу позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів, але відповідач нікого до квартир не впустив, будь-яких пояснень не надав. Через незаконні дії відповідача позивачка понесла збитки у вигляді недоодержаних доходів від здачі спірного майна в оренду.

ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , просила усунути перешкоди у користуванні власністю - 1/6 частиною квартири за адресою:

АДРЕСА_1 та 1/2 частиною квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , шляхом надання до них доступу та дублікатів ключів, та відшкодувати збитки в розмірі 142 354,10 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, з урахуванням ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод

у користуванні власністю та відшкодування збитків задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , перешкод у користуванні 1/6 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частиною квартири за адресою:

АДРЕСА_2 , шляхом надання доступу до цих квартир та дублікатів ключів від вхідних дверей.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі

142 354,10 грн та судовий збір в сумі 2 264,34 грн, а усього стягнено 144 618,44 грн.

Усуваючи ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , перешкоди у користуванні спірним майном, шляхом надання доступу до цих квартир та дублікатів ключів від вхідних дверей, суд першої інстанції зробив висновок про те, що оскільки відповідач одноосібно користується спільним майном, а позивачку з дитиною до квартир не впускає та відмовляється добровільно вирішити виниклий спір, що підтверджується фактами неодноразових звернень позивачки до правоохоронних органів

з цього приводу, суд вважав ефективним способом захисту порушених прав малолітньої ОСОБА_2 покладення на відповідача обов`язку не чинити позивачці перешкод

у користуванні спірним майном, шляхом надати доступу до квартир та дублікатів ключів від вхідних дверей.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки збитки в сумі 142 354,10 грн, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки малолітня ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , факт неправомірної поведінки відповідача є доведеним, а тому завдані збитки у вигляді упущеної вигоди за 35 місяців порушення права у сумі 142 354,10 грн, розмір яких встановлено висновком оціночного дослідження, та які відповідачем не спростовані, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня2021 року залишено без задоволення.

30 січня 2023 року ОСОБА_3 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було наведено жодного доказу на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні частинами спільних квартир, а судом не було встановлено наявність таких перешкод у користуванні власником своєю власністю. Між сторонами не визначено порядку володіння, користування чи розпорядження такими частинами свого майна. Заявник вказує, що йому взагалі не було відомо про звернення позивачки до правоохоронних органів. Талон повідомлення єдиного обліку № 6041 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію) за заявою

ОСОБА_1 зареєстрований 28 січня 2020 року, де вказано, що вона не може потрапити до квартири АДРЕСА_2 та лист заступника начальника НПУ ГУ НП у м. Києві від 09 квітня 2020 року, де вказано, що 27 грудня

2019 року дід не впускає заявницю з дитиною до квартири

АДРЕСА_1 не може свідчити, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні майном, оскільки такі обставини не підтвердились працівниками правоохоронних органів, про що свідчить відсутність в матеріалах справи рішень чи вироків з даного приводу. Позивачка починаючи з 30 вересня 2019 року до часу написання позовної заяви 28 січня 2020 року жодного разу не зверталась до відповідача з вимогою надати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , чи з приводу питання розпорядження її частиною майна чи взагалі з іншого приводу. Щодо завданих збитків, заявник зазначає, що позивачкою не доведено наявність таких збитків, оскільки відсутні всі елементи складу правопорушення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 01лютого 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2023 року витребувано

з Дарницького районного суду м. Києва матеріали справи № 753/14307/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування збитків.

28 березня 2023 року матеріали справи № 753/14307/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування збитків надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування збитків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03травня2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу не надійшов представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пекар В.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пекар В.М.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чинному а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а. с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, зокрема, 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли в рівних частках його малолітня дочка ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 березня 2018 року (запис у реєстрі за № 2-393), яким посвідчується право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири за адресою:

АДРЕСА_1 та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а. с. 14, 15-26).

З пояснень позивачки установлено, що ОСОБА_3 одноосібно користується спільним майном, а її з дитиною він до квартир не впускає та відмовляється добровільно вирішити виниклий спір, що підтверджується фактами неодноразових звернень позивачки до правоохоронних органів з цього приводу (а. с. 29-31, 32).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні власністю

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірними квартирами, не надає ключів від вхідних дверей,

у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірних квартир.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності

є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений

у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Такий висновок роблено Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2023 року

у справі № 127/15354/21 (провадження № 61-10380св22).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За обставинами цієї справи установлено, що малолітня ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті батька набула право власності на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири за адресою:

АДРЕСА_2 .

З пояснень позивачки установлено, що відповідач одноосібно користується спільним майном, а її з дитиною він до квартир не впускає та відмовляється добровільно вирішити виниклий спір, що підтверджується фактами неодноразових звернень позивачки до правоохоронних органів з цього приводу (а. с. 29-31, 32).

Жодних доказів на спростування наведених позивачкою обставин порушення законного права малолітньої ОСОБА_2 на користування спірним майном відповідачем не надано, а відтак суд визнає обґрунтованими вимоги позову про усунення таких перешкод.

З огляду на конкретні прояви неправомірної поведінки відповідача Київський апеляційний суд вважає ефективним способом захисту порушених прав малолітньої ОСОБА_2 покладення на відповідача обов`язку не чинити позивачці перешкод

у користуванні спірним майном, шляхом надання доступ до квартир та дублікатів ключів від вхідних дверей.

За таких обставин Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні власністю, підстав для його скасування в цій частині апеляційним судом не встановлено.

Щодо вимог про стягнення збитків

В позовній заяві позивачка вказувала, що через незаконні дії відповідача позивачка понесла збитки у вигляді недоодержаних доходів від здачі спірного майна в оренду, розмір яких висновків, складених суб`єктом оціночної діяльності оціночного дослідження, становить: за період з 28 червня 2017 року (дати набуття малолітньою ОСОБА_2 права власності на спадкове майно) по 14 травня 2020 (визначена позивачкою дата) середня ринкова вартість місячної оренди квартири за адресою:

АДРЕСА_1 становила 8 650,00 грн, а квартири за адресою:

АДРЕСА_2 - 5 250,00 грн, а всього - 142 354,10 грн (8 650,00/6)+(5 250,00/2)х35).

Надаючи оцінку заявлених позовних вимогам в цій частині, Київський апеляційний суд враховує таке.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками;

4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від

04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого

в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною,

а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків

є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не

є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною

і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року

у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі

№ 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від

15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі

№ 910/14341/18).

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було

б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане,

а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат,які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання

з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу

в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить

з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 703/3303/20 (провадження № 61-8163св22).

Отже, завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).

Більш того, у визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станкевич проти Польщі»).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» та у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку

в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження намірів позивача на здачу в оренду спірних квартир, Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення збитків.

Крім того, визначаючи розмір завданої майнової шкоди (упущена вигода) за неможливість здавати спірні квартири в оренду, позивачка здійснила розрахунки виходячи із середньої ринкової вартості місячної оренди за період з 28 червня 2017 року (дата набуття малолітньою ОСОБА_2 права власності на спадкове майно) по

14 травня 2020 року (період визначений позивачем), яка становила: на квартиру АДРЕСА_1 - 8 650,00 грн, а на квартиру

АДРЕСА_2 - 5 250,00 грн, проте не надала доказів того, що саме вказані суми були реальною середньою ринковою вартості місячної оренди спірних квартир.

Здійснений ОСОБА_1 розрахунок не доводить завданих їй збитків (упущеної вигоди) та їх розміру, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Крім того Київський апеляційний суд звертає увагу на те, що сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується припущенням про можливість отримання прибутку.

За наведених підстав, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено заявлені позовні вимоги про відшкодування збитків, а відтак заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року в частині вимог про відшкодування збитків слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Перевіривши в межах апеляційної скарги правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, заочне рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 20 вересня 2021 року в частині вимог про відшкодування збитківскасувати та ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю заочне рішення Дарницького районного суд ум. Києва від 20 вересня 2021 року слід залишити без змін.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , , судові витрати зі сплати судового збору, які поніс відповідач за подання апеляційної скарги в розмірі 2 135,31 грн слід стягнути

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 .

При цьому підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню, шляхом зменшення його

з 2 264,34 грн до 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року

в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя

особа - Служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування збитків скасувати та ухвали у справі в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Змінити заочне рішення Дарницького районного суд ум. Києва від 20 вересня

2021 року в частині визначення розміру судових витрат, що підлягають до стягнення, зменшити цей розмір з 2 264,34 грн до 840,80 грн.

В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суд ум. Києва від

20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна