Провадження № 2-н/127/3110/23
УХВАЛА

15 червня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лерос» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ТОВ «Лерос» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги з ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу, враховуючи наступне.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Згідно з ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Положеннями ст. 62 ЦПК України, ст. 246 ЦК України, встановлено, що повноваження представника юридичної особи мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

У правовій позиції, викладеній Верховним Судом в ухвалі від 25.05.2018 в справі № 826/4872/16, зазначено, що звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи, на уповноваження певної особи на представництво. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути надані в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень, делегованих представнику.

Як слідує із заяви про видачу судового наказу, вона була оформлена та подана до суду за підписом І. В. Підгорного як директора ТОВ «Лерос».

При цьому, на підтвердження своїх повноважень до матеріалів заяви був доданий лише наказ ТОВ «Лерос» №01-ОС від 24 червня 2020 року про призначення директора, який не містить в реквізитах підпису посадової особи, яка його видала, та не засвідчений належним чином.

Будь-яких інших документів на підтвердження повноважень посадової особи як одноосібного виконавчого органу ТОВ «Лерос» подані матеріали заяви не містять.

Слід також зауважити, що згідно ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» назвою одноосібного виконавчого органу товариства є «директор», якщо статутом не визначена інша назва, і він може діяти від імені товариства без довіреності. З одноосібним виконавчим органом укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт), який від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників. Обрання/зміна виконавчого органу (керівника) товариства здійснюється на загальних зборах учасників товариства, рішення про яке оформлюється протоколом зборів у порядку, визначеного статутом (ст. 30, 33 Закону).

Виходячи зі змісту ст. 4, 58, 62, 64, 163 ЦПК України при зверненні представника юридичної особи до суду, суд зобов`язаний належним чином перевірити повноваження особи, яка діє від імені юридичної особи, а також відповідність виданої представникові юридичної особи довіреності вимогам закону, зокрема наявність у посадової особи, яка підписала довіреність, передбачених законом, статутом або положення юридичної особи, повноважень на це.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні документи, які б підтверджували повноваження Підгорного І. В., як директора ТОВ «Лерос», у т.ч. його повноваження на видачу наказу №01-ОС (завірені належним чином копії протоколу загальних зборів про обрання керівником товариства, самого статуту товариства, цивільно-правової угоди або трудового договору (контракту), укладених уповноваженим зборів учасників від імені товариства з ОСОБА_2 , тощо).

Відповідно до п. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу зокрема у разі, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення з боржника заборгованості та роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення до суду з такою самою заявою в порядку наказного провадження, після усунення її недоліків (ч.1 ст. 166 ЦПК України).

Керуючись п.1 ч.1 ст. 165, ч.1 ст. 166, ст. 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лерос» щодо стягнення заборгованості за надані електронні комунікаційні послуги з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявникові його право на повторне звернення до суду з цією заявою в порядку наказного провадження після усунення недоліків, які слугували причиною для відмови у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: