Справа № 317/6524/23
Провадження № 2/317/1343/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

при секретарі судового засідання Вакуленко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Тамара Михайлівна) про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача по матері ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, звернувшись у передбачений законом строк з заявою на прийняття спадщини до ОСОБА_3 , приватного нотаріусу Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, в зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Вже після спливу строку для прийняття спадщини, позивач є єдиним спадкоємцем свого рідного брата, проте отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок АДРЕСА_1 позивач отримати не має можливості, з причини відсутності правовстановлюючого документу на будинок, тому нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права на спадкове майно в нотаріальному порядку позивач не має змоги, тому змушений звернутися до суду з цим позовом.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, на адресу суду надав пояснення по справі, заперечень не має.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заперечень не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 594, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 05.05.2020, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , актовий запис № 08 виданого Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, від 11.05.2018, в якому матір`ю позивача зазначено ОСОБА_4 .

Як вбачається зі свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , актовий запис № 7, виданого Веселівською сільською радою Запорізького району Запорізької області 26.02.1965, його матір`ю зазначено ОСОБА_4 .

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.06.2023 за р. № 644/02-31 виданої на ім`я позивача, ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, позивач, як єдиний спадкоємець після смерті рідного брата ОСОБА_2 не може отримати Свідоцтво про право спадщини за законом, як спадкоємець згідно до ст. 1262 ЦК України, з причини відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно Виписки з погосподарської книги, вбачається, що ОСОБА_5 , 1905 року народження, дійсно постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 1930 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 і був користувачем даного будинку. Разом з ним постійно були зареєстровані та проживали: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1938 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 і був користувачем даного будинку та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 , проживав в житловому будинку АДРЕСА_1 з 1985 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і був користувачем даного будинку, після смерті дідуся та батька.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, після смерті рідного брата по матері ОСОБА_2 , до нотаріальної контори звернувся лише позивач, із заявою про прийняття спадщини за законом, згідно зі ст.1262 ЦК України. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

05.08.1992 вперше на законодавчому рівні, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва об`єктів. Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

У відповідності до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений ФОП ОСОБА_7 станом на 17.07.2023, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , самовільних побудов немає.

Згідно з виписки з погосподарської книги від 05.10.2023 за № 8055, виданою Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, житловий будинок АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.

Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення.

Враховуючи те, що позивач просить суд не стягувати з відповідача на його користь судові витрати, суд вважає за можливе не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182,392,1216-1218,1268 ЦК України, ст.ст.4,12,13,211,47,258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (м. Запоріжжя, вул. Розенталь, буд.7, ) про визнання права власності на спадкове майно повністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Нікітін