Справа № 287/2376/23
У х в а л а

Про залишення позовної заяви без руху

"14" грудня 2023 р. м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Винару Л.В.

14.12.2023 року на запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою не дотримані норми ст. 175 ЦПК України, а саме у позовній заяві:

- не зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачці відомі) відповідача по справі ОСОБА_2 ;

- не зазначено ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці;

- не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

На виконання вимог ст. 175 ЦПК України, в частині зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, у описовій частині позовної заяви позивачка зазначає, що нею при подачі позовної заяви про позбавлення батьківських прав сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., при цьому предметом розгляду поданої позовної заяви є розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, тому в цій частині позовну заяву слід уточнити.

Також, у прохальній частині позовної заяви позивачка просить постановити рішення на підставі якого шлюб, укладений між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №63 від 03.09.2016 року розірвати, проте з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що місцем державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є Олевський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, тому в цій частині позовну заяву також слід уточнити.

Згідно ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один з подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачкою не надано до суду інформації щодо її перебування на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності.

Також, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

Таким чином, позивачка повинна надати суду оригінал свідоцтва про шлюб, а не його копію. Оригінал свідоцтва про шлюб, постійно зберігається в матеріалах судової справи про розірвання шлюбу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При цьому позивачкою заявлено окрему позовну вимогу про визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу.

Проте, позивачка не вказала, чи зверталася вона до органу опіки та піклування з приводу вирішення спору щодо проживання дитини. У разі якщо зверталася, не зазначила чи надав відповідний орган опіки та піклування висновок про визначення місця проживання дитини. Відомостей про наявність спору між сторонами стосовно того з ким буде проживати дитина матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Враховуючи наведене, участь органу опіки та піклування під час розгляду даного позову є обов`язковою, але позивачка таку особу в позові не вказала, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 19 СК України.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору в установленому законом порядку, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. (ч. 1 ст. 4 Закону).

З доданої до позову квитанції від 12.09.2023 року вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру про розірвання шлюбу в розмірі 1073 грн. 60 коп., але за окрему позовну вимогу про визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу судовий збір не сплачений.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачка у разі необхідності розгляду спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу має сплатити судовий збір за окрему позовну вимогу, що становить 1073 грн. 60 коп. або надати докази того, що вона відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

При цьому, суд звертає увагу позивачки, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, про залишення позовної заяви без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В.Винар