ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5092/23 Справа № 176/515/23 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги у даній справі не є тотожними вимогам у справі №176/1808/21. У даному позові були зазначені інші підстави.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка по справі не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі становить 12 355 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався вимогами п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України та зазначав, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із аналогічним позовом та рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року у цивільній справі № 176/1808/21 у задоволенні аналогічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю відмовлено з підстав не надання суду жодних доказів на підтвердження окремого проживання з відповідачкою станом на 30 серпня 2001 року, тобто на час придбання ним квартири АДРЕСА_1 . Дане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 19 травня 2022 року. Таким чином є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який подано.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Так, ОСОБА_1 у даній справі просить визнати на ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 10 серпня 1996 року по 27 лютого 2004 року. Однак насправді сімейні відносини тривали набагато менше. З 2000 року їх шлюбні відносини погіршувалися. З 01 березня 2001 року шлюбні відносини між ними припинено остаточно та до 27 лютого 2004 року стосунки вони не підтримували, спроб відновити шлюбні відносини не здійснювали, спільного сімейного бюджету не мали. До офіційного розірвання шлюбу, а саме 30 серпня 2001 року, за кошти, які він позичив у свого брата, ним було придбано спірну квартиру.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 10 серпня 1996 року по 27 лютого 2004 року. З 01 березня 2001 року шлюбні відносини між ними припинено та вони проживають окремо, без розірвання шлюбу. При цьому, з вказаного часу та до 27 лютого 2004 року стосунки вони не підтримували, спроб відновити шлюбні відносини не здійснювали, спільного сімейного бюджету не мали. До офіційного розірвання шлюбу, 30 серпня 2001 року, за кошти, які позичив у свого рідного брата, придбав у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Відповідачка кошти на придбання вищевказаної квартири не надавала.

Аналізуючи матеріали даної справи колегія суддів наголошує на тому, що предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_1 , на яку позивач просить визнати право особистої приватної власності. В той час коли рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року вже вирішувались вказані позовні вимоги. Тобто, фактично позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до місцевого суду з таким же самим позовом, з тих самих підстав. Інших підстав у позовній заяві в цій справі не зазначено.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судом вже було ухвалене рішення, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 червня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров