Справа № 756/4833/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/261/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Загарук Н.Н.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що у 2007 році між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір №6-034/07Р про надання кредитних коштів у іноземній валюті для споживчих цілей у розмірі 312 000,00 доларів США на строк до 01.08.2022. Вказані кошти були спрямовані для придбання об`єкту житлової нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу №3686, посвідченим приватним нотаріус КМНО Сень-Силка І.В., що стала предметом договору іпотеки №6-034/07Р для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 04.06.2015 в межах поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано право власності по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_1 .

28.09.2015 ОСОБА_8 уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий №2253, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_2 .

В подальшому, вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_9 згідно договору дарування за реєстровим №1434, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.С.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 взятих на себе зобов`язань, ПАТ КБ «Правекс Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2016 з ОСОБА_10 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 204215,66 доларів США.

07.06.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_10 заборгованості за кредитним договором №6-034/07Р від 10.08.2007.

За результатом договору купівлі-продажу права вимоги, укладеного між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», останнє отримало право вимоги за кредитним договором №6-034/07Р від 10.08.2007.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий №2253, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., було укладено з метою ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_10 за кредитним договором, відтак такий договір є фіктивним і має бути визнаний судом недійсним.

Крім того, згідно вказаного договору квартира АДРЕСА_1 була відчужена в цілому, в той же час як згідно рішення Оболонського районного суду м. Києві від 04.06.2015 ОСОБА_11 на праві власності належала лише 1/2 її частина, отже таке відчуження відбулось з порушенням норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду справи позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, реєстровий №2253, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та відновити становище сторін договору, яке існувало до порушення.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання 07.12.2023 року треті особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 10.08.2007 між АКБ «Правекс-Банк», який надалі змінив своє повне найменування на ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 6-034/07Р, відповідно до якого ОСОБА_11 було надано кредит на загальну суму 312 000,00 дол. США на строк до 01.08.2022.

14.08.2007 ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3868, набув у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.151).

Для забезпечення виконання своїх зобов`язань перед АКБ «Правекс-Банк» за кредитним договором №6-034/07Р від 10.08.07 ОСОБА_8 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, на підставі вказаного договору приватними нотаріусом КМНО Михайленком С.А. було внесено відомості про накладення обтяження у вигляді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 . (а.с.19).

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 28.09.2015 на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києві від 18.03.2015 за №756/12508/14-ц було припинено обтяження вищевказаного нерухомого майна (а.с.19).

28.09.2015 ОСОБА_8 відчужив квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 (а.с.148).

Як вбачається з матеріалів, наданих на вимогу суду приватним нотаріусом Михайленком С.А., ОСОБА_6 надала згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_7 , нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 (а.с. 160).

В подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_8 , було укладено договір дарування квартири від 29.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1434 (а.с.20,21).

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_7 взятих на себе обов`язків за кредитним договором утворилася заборгованість, яка рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.03.2016 була визначена у розмірі 204 215,66 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12.05.2015 (станом на день складання розрахунку) складає 4 204 772,26 грн. (а.с.7-9).

На виконання рішення суду Оболонським районним судом м. Києві було видано виконавчий лист №2/756/666/16 від 25.05.2016. Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гаврилів А.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 від 07.06.2016 (12).

В подальшому між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами № Б/Н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 6-034/07Р від 10.08.2007 укладеним між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_8 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у зв`язку із чим 25.09.2019 Оболонський районний суд м. Києва постановив ухвалу № 756/7110/15-ц, якою замінив стягувача у виконавчому провадженні (а.с.45-46).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо фраудаторності оскаржуваного договору, а також із того, що задоволення вимог позивача не є ефективним способом захисту його прав, оскільки не створює для останнього жодних правових наслідків, не захищає та не відновлює його права.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначав про те, що на момент відчуження спірного майна, ОСОБА_5 знав про наявність розпочатого судового провадження про стягнення з нього на користь банку заборгованості, відтак є усі підстави вважати, що правочин щодо продажу нерухомого майна направлений на недопущення звернення стягнення на вищевказане майно, а тому такий правочин є фіктивним.

Апеляційний суд погоджується із такими твердженнями апелянта.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2015 року було розпочате судове провадження про стягнення заборгованості із ОСОБА_12 , а вже безпосередньо 21.03.2016 року Оболонський районний суд міста Києва ухвалив рішення № 756/7110/15-ц, яким було стягнено заборгованість з ОСОБА_12 за кредитним договором № 6-034/07Р від 10.08.2007 року на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» у сумі 204 215 доларів США 66 центів.

28.09.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якового спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_2 , яка в свою чергу, 29.10.2015 року на підставі договору дарування передала її у власність ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв її батько - ОСОБА_13 .

Факт відчуження майна, за рахунок якого можливе було забезпечити виконання зобов`язань ОСОБА_10 за кредитом, під час судового провадження про стягнення з нього боргу за умови відсутності іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення (що було належним чином підтверджено в ході розгляду справи матеріалами виконавчого провадження), здійснення такого відчуження на користь особи, яка через місяць після цього подарувала цю ж квартири доньці відповідача, в своїй сукупності з точки зору колегії суддів апеляційного суду свідчить про фраудаторність оскаржуваного правочину, відтак наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окремо колегія суддів зважає також і на те, що як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_14 , ПАТ «Правекс-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. про визнання недійсним договору іпотеки №6-034/07. Підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що ОСОБА_1 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , без відома та без згоди його дружини уклав договір іпотеки нерухомого майна від 14 серпня 2007 року, предметом якого є вищевказана квартира, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Дана справа була переглянута в суді апеляційної та касаційної інстанції, у зв`язку з чим постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року договір іпотеки №6-034/07, укладений 14.08.2007 року між ОСОБА_15 та АТ КБ «Правекс Банк», було визнано недійсним. Вказана обставина з точки зору колегії суддів додатково свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_14 , який при оформленні кредиту, придбанні за кредитні кошти спірної квартири та подальшому передачі її в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором не повідомив банк про факт перебування в шлюбі з ОСОБА_14 , що й стало в подальшому підставою для оскарження договору іпотеки.

Окрім зазначеного, в якості обставини, що додатково доводить фраудаторність оскаржуваного договору купівлі-продажу, з точки зору колегії суддів апеляційного суду є той факт, що незважаючи на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 04.06.2015 за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано право власності по 1/2 частині на спірну квартиру за кожним, відчуження всієї такої квартири на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.09.2015 року ОСОБА_8 здійснює одноособово, від свого імені, тоді як ОСОБА_3 своїх заперечень щодо такого відчуження не заявляла.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

У постанові від 24 липня 2019 року за результатами вирішення справи N 405/1820/17 Верховний Суд зазначав, що боржник (дарувальник), який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-УІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 рокуИ 1404-УІІІ «Про виконавче провадження»).

Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Таким чином, хоч на час укладення спірного договору купівлі-продажу майна рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_14 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» ще не було ухвалене, однак справа вже розглядалася в суді, а саме зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором об`єктивно вже існувало, з точки зору колегії суддів апеляційного суду існують належні підстави вважати, що вищевказаний договір є фраудаторним.

Щодо тверджень відповідача про неналежний спосіб захисту:

В ході розгляду справи відповідач зазначав про те, що окрім оскаржуваного договору існують також інші правочини щодо подальшого розпорядження спірною квартирою, відтак навіть за умови задоволення вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, права позивача відновлені не будуть.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими твердженнями відповідача щодо неефективності способу захисту, який обрав позивач.

Дійсно, раніше існувала практика щодо того, що у разі неодноразового відчуження майна особа, яка зверталася за судовим захистом, була вимушена оскаржувати всі правочини стосовно такого майна. В той де час ще постановою Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 була вироблена правова позиція, яка є актуальної й на даний час, щодо достатності визнання незаконним першого правочину і відсутності необхідності для оскарження усіх наступних після нього правочинів щодо такого майна. При цьому колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в даній справі позивач заявив не тільки вимогу про визнання договору купівлі-продажу недійсним, але й вимогу про відновлення становища сторін договору, яке існувало до порушення, що з точки зору колегії є достатньо ефективним способом захисту в даному випадку і надасть позивачу можливість належним чином реалізувати свої права відносно спірного майна.

Щодо строку позовної давності:

В ході розгляду справи відповідач заявляв про необхідність застосування судом строку позовної давності, оскільки оскаржуваний було укладено на користь ОСОБА_2 28.09.2015 року, тоді як позивач звернувся до суду із позовом лише у березні 2021 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обізнаність позивача з фактом укладення спірного правочину відповідач обґрунтовував тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як і його попередник у правовідносинах брали участь у розгляді справи № 756/12508/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_14 , ПАТ «Правекс-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. про визнання недійсним договору іпотеки, до матеріалів якої подавалися витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо відчуження квартири на користь ОСОБА_2 . В той же час жодного належного доказу на підтвердження таких своїх посилань відповідач до суду не представив. Справа № 756/12508/14 розглядалася судами з вересня 2014 року по січень 2021 року. належних доказів з приводу того, коли саме подавалася вищевказана інформація до матеріалів справи, та чи подавалася взагалі, відповідач до суду не представив.

Зважаючи на вказане, враховуючи, що ні ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ні ПАТ «Правекс-Банк» не були учасниками оскаржуваного договору купівлі-продажу, відтак не повинні були володіти інформацією щодо існування договору з часу його укладення, підстав для застосування в даній справі строку позовної давності колегія суддів не вбачає.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 56 990, 60 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 2253, виданий 28 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, відповідно до якого продавець, а саме ОСОБА_5 передав у власність покупцю - ОСОБА_2 наступне нерухоме майно: квартира за номером АДРЕСА_1 та застосувати наслідки недійсності правочину.

Відновити становище сторін договору купівлі-продажу, серія та номер: 2253, виданий 28 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, яке існувало до порушення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) по 56 990 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько