ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

м. Харків

справа № 640/8321/18

провадження № 22-ц/818/567/23

22-ц/818/678/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алтуніна Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року ухвалені у складі судді Губської Я.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений 03.04.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Тетяною Петрівною недійсним. Стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_5 .. Відповідно до тексту заповіту складеного ОСОБА_5 приблизно за 4 години до своєї смерті він, нібито діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, заповів належну йому частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , а земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , заповів ОСОБА_3 .. У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я заповідача, текст заповіту складений і записаний зі слів ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Тетяною Петрівною власноруч. Оскільки до своєї смерті ОСОБА_1 не висловлював ніяких міркувань та бажань щодо поділу належного йому майна на випадок смерті, факт наявності заповіту дуже здивував позивача. З 02.04.2018 року ОСОБА_5 перебував в важкому стані ( недочував, не реагував на позивача та зовнішнє середовище, не відповідав на звернення до нього та не виражав будь-які ознаки того, що він усвідомлює події, які відбувались). Вважав, що заповіт має бути визнаний судом недійсним, так як батько під час складання і посвідчення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2022 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання недійсним заповіту відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

4.12.2022 ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах відповідачів звернулась до з заявою про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат понесених у зв`язку із оплатою судово-психіатричної експертизи та оплатою правничої допомоги.

В обґрунтування заяви посилалася на вимоги закону та докази понесення судових витрат: квитанцію № 145 від 28.07.2021 року на суму 14827,10 грн, договір про надання правової допомоги №1 від 18.09.2019 та додаткові угоди до нього від 18.09.2019, 18.05.2020, договір про надання правової допомоги №1 від 20.07.2020 та додаткові угоди до нього від 20.07.2020, договір про надання правової допомоги від 01.02.2021 та додаткові угоди до нього від 01.02.2021, рахунок фактури №1 від 24.09.2021, квитанції від 24.09.2021, акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 30.12.2021. Вважала, що у зв`язку із відмовою в позові ці витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідачів.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2023 заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 13500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 14827,10 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на правничу допомогу та на проведення експертизи.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подали апеляційні скарги в яких посилаючись їх на незаконність та необґрунтованість, порушення норм судом процесуального та матеріального права, просили рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову. Заяву відповідачів про розподіл судових витрат на правничу допомогу повернути без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення обґрунтована тим, що судом не прийнято до уваги висновок комісійної посмертної судово-медичної експертизи КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 13.05.2019 К08/14/2019/пп, відповідно до якого хворий ОСОБА_7 , виходячи із свого стану 03.04.2018 не міг розуміти і усвідомлювати свої дії (сприймати зміст тексту, оцінювати події - складання заповіту, знайомитися зі змістом документів, тощо). Не погоджуючись із зазначеною експертизою, представник відповідачів 12.12.2019 подав клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої просив постановити питання щодо можливості померлого ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними в момент складення заповіту о 13 год. 50 хв. 03.04.2018. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.12.2020 №640/8321/18 клопотання представника відповідачів задоволено, хоча ухвалою суду від 22.11.2018 вже призначалася судово-медична експертиза, на вирішення якої були поставлені ті ж самі питання та у справі був наявний висновок цієї . Повторне призначення експертизи з тих самих питань є порушенням процесуального законодавства. Судом при ухваленні рішення безпідставно взято до уваги саме висновок експертизи, що була призначена з порушенням вимог закону, а не перший висновок експертизи. При цьому при опитуванні експертів і свідків, судом не прийнято до уваги, що експерт судово-психіатричної комісії та свідки з боку відповідачів не впевнено надавали відповіді на запитання та у їхніх відповідях були явні розходження та неточності. Апелянт зазначив, що представник відповідача своїми запитаннями тиснула на експерта, а також надавала оцінку його свідченням, що є порушенням ведення процесуального порядку допиту експерта. Тому такі докази є недопустимими і не могли бути прийнятими до уваги судом при прийнятті рішення.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивовано тим, що рішення Київського районного суду м. Харкова було ухвалено 02.12.20222, тому відповідачі, відповідно до законодавства, мали подати докази понесених витрат до 07.12.2022 включно, а з самою заявою про розподіл судових витрат звернутися ще до початку судових дебатів. Відповідачі ані у відзиві на позовну заяву, ані в іншій заяві не зазначали попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу або витрат понесених на проведення судово-психіатричної експертизи, а самі докази понесених витрат були подані, з пропущеним строком, тобто вже після спливу 5 днів з дня прийняття рішення по справі. Крім цього, заява разом з доказами не була відправлена Позивачу, як передбачено чинним законодавством.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просила рішення суду та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, як незаконні та необґрунтовані. Зазначила, що судом обґрунтовано взято до уваги саме висновок щодо психічного стану ОСОБА_5 в момент складання заповіту, оскільки саме така експертиза може дати відповідь на питання, які були важливими для встановлення стану останнього та розуміння його дій. Також, показання свідків були послідовними та не протирічать матеріалам справи. Додаткове рішення ухвалене на підставі належних доказів понесення відповідачами судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17-55 год. помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, яка згідно заповіту складається з частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а також земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги за законом є син померлого ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .

Згідно із заповітом ННВ 264877 від 03 квітня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П., ОСОБА_5 заповів належну йому частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , а земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 ( надалі Заповіт).

Заповіт посвідчений у приміщені Харківської міської клінічної лікарні №13 за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.137 в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У зв`язку з похилим віком і станом здоров`я на прохання заповідача заповіт складений і записаний зі слів заповідача нотаріусом власноруч, зачитано свідками вголос, так як через поганий зір заповідач не має можливості прочитати цей заповіт самостійно. Через те, що заповідач сам не може розписатися у зв`язку з поганим зором, на особисте прохання заповідача, у його, свідків та нотаріуса присутності заповіт підписано громадянкою ОСОБА_10 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 вказував, що його батько за станом здоров`я під час складання і посвідчення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, оскільки був тяжко хворим і перебував в лікарні, а тому дані обставини є підставою для визнання заповіту недійсним.

Судом при вирішенні даного питання були проаналізовані всі обставини справи, докази, надані сторонами, пояснення учасників щодо стану здоров`я померлого до надходження в лікарню та в лікарні, обставини складання заповіту, допитана лікар - завідуюча реанімації, яка оглядала ОСОБА_5 до складання заповіту, призначені експертизи та в подальшому, допитані експерти в судовому засіданні, які надали свої висновки щодо стану ОСОБА_5 .

Так, на підставі пояснень сторін та свідків встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до того, як потрапив в лікарню 21.03.2018 року з діагнозом «пневмонія», хоча і був похилого віку, однак самостійно себе обслуговував, читав газети, водив автомобіль за 2 тижня до лікарні, проживав цивільним шлюбом з ОСОБА_3 , мав слуховий апарат, але дуже рідко їм користувався. За поясненнями відповідачів ОСОБА_5 багато разів висловлював бажання залишити земельну ділянку у с. Бобровка Харківської області цивільній дружині ОСОБА_11 , де він з нею проживав останні роки, а дочці ОСОБА_2 - частину будинку по АДРЕСА_4 , пояснюючи, що це його воля і синові також залишилось майно, яке він успадкує, з врахуванням раніше отриманого майна.

Відповідно до поясненнь свідків судом встановлено, що після надходження в лікарню ОСОБА_5 хворів, однак з ним постійно перебувала в лікарні ОСОБА_3 , яка його доглядала та з якою він розмовляв. Питання про складання заповіту виникло ще з 26.03.2018 року, однак у зв`язку з тим, що у нотаріуса хворіли діти, питання його складання та посвідчення переносилось.

За поясненнями сторін та свідків 03.04.2018 року, лікар дозволила нотаріусу та свідкам пройти до палати, попередньо оглянувши ОСОБА_5 та надавши дозвіл на проведення нотаріальних дій.

Згідно пояснень нотаріуса, вона 03.04.2018 року окремо від інших розмовляла з ОСОБА_5 , який висловлював бажання скласти заповіт, розуміючи всі обставини того, що відбувається та маючи належний вигляд для проведення нотаріальних дій.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 432 від 13.08.2021 року, ОСОБА_5 , на момент посвідчення заповіту о 13 год. 50 хв. 03.04.2018 р. хронічного, стійкого психічного розладу не виявляв, і за представленими даними, на момент посвідчення заповіту о 13 год. 50 хв. 03.04.2018 р., ОСОБА_5 відповідно до свого психічного стану, був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Експерт - лікар психіатр ОСОБА_12 , яка була доповідачем по даній експертизі, пояснила, що станом на момент складання заповіту даних в медичній документації, та за матеріалами цивільної справи, про те, що ОСОБА_5 був у стані, коли не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, немає.

Аналізуючи висновки комісійної посмертної судово-медичної експертизи за матеріалами справи №08/14/2019/пп від 13.05.2019 року, суд зазначив, що дана експертиза була проведена під час підготовчого судового засідання тільки на підставі медичної документації щодо стану здоров`я померлого ОСОБА_5 .

Експерт ОСОБА_13 , який проводив вищезазначену експертизу, в судовому засіданні пояснив, що оцінка стану ОСОБА_5 була проведена на підставі медичних висновків щодо фізичного стану ОСОБА_5 станом на 10-00 год. 03.04.2018 року, а на момент складання заповіту даних щодо стану ОСОБА_5 у нього не було.

Судова колегія погоджується з наданою судом оцінкою вищезазначеного висновку експертизи №08/14/2019/пп від 13.05.2019 року, оскільки зроблені експертом висновки не відповідають стану хворого у момент складання заповіту та суперечать показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які заперечили перебування заповідача під час складання заповіту в такому стані, який не дозволяв йому розуміти і усвідомлювати свої дії (сприймати зміст тексту, оцінювати події - складання заповіту, знайомитися зі змістом документів, тощо).

Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є послідовними, не протирічать обставинам справи та медичній документації ОСОБА_5 , що була досліджена судом.

Також, суд врахував показання лікаря - реаніматолога ОСОБА_14 , яка пояснивши терміни, що зафіксовані в картці хворого ОСОБА_5 пояснила в суді що таке стан оглушення, які стадії його бувають, як особа реагує на такий стан, і як це впливає на розуміння особи сприймати те, що відбувається. Лікар пояснила, що 03.04.2018 року ОСОБА_5 зранку був у стані легкого оглушення, однак це не стало підставою для неможливості проводити нотаріальні дії щодо складання заповіту та висловлення його волі з приводу цього, оскільки він був у стані, який дозволяє йому розуміти значення своїх дій.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності заповідача ОСОБА_1 в момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивач посилався у своїй позовній заяві як на підставу визнання заповіту недійсним на вимоги ст.ст. 225, 1257 ЦК України.

За правилами ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При визнанні заповіту недійсним слід виходити із презумпції психічного здоров`я особи такого висновку дійшов КЦС/ВС у справі № 727/9908/17-ц від 18 лютого 2021 року.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Верховний Суд зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив із презумпції психічного здоров`я особи, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених іншими законами України.

Проведеною у справі експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що слід піддати сумніву збереження спроможності на його здатність повноцінно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, саме по собі це не є підставою для визнання складеного у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

У справі, що переглядається висновком судово-психіатричної експертизи № 432 від 13.08.2021 року, зазначено, що ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту о 13 год. 50 хв. 03.04.2018 хронічного, стійкого психічного розладу не виявляв, і за представленими даними, на момент посвідчення заповіту о 13 год. 50 хв. 03.04.2018 р., ОСОБА_5 відповідно до свого психічного стану, був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проаналізувавши всі належні та допустимі докази, судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_5 на момент складання та посвідчення заповіту 03.04.2018 було вільним і відповідало його внутрішній волі, що є однією із вимог, додержання якої є необхідною для чинності правочину відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що станом на час посвідчення заповіту, ОСОБА_5 не усвідомлював вчинення своїх дій та не довів недійсність заповіту.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності призначення посмертної судово-психіатричної експертизи оскільки ОСОБА_1 оскаржував до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі зазначав ті ж обставини, за яких вважає її незаконною. За наслідками розгляду його апеляційної скарги, ухвалу про призначення експертизи залишено без змін. Судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала була ухвалена законно та обгрунтовано ( т. 2 а.с. 172-175).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2022 року не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2023, то вона також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

06.10.2022, згідно відомостей квитанції АТ «Укрпошта» адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, з доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 грн., та у зв`язку з призначенням експертизи - на суму 14827,10 грн.(а.с.5 т.с.3).

14.12.2022 року таке клопотання було подано повторно.

Враховуючи те, що вперше заява про відшкодування судових витрат надійшла до ухвалення рішення, тому посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 про пропущення строку визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України є безпідставними.

Разом із заявою від 06.10.2023 року на підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем суду подано копію квитанції №14_5 28.07.2021року, де платником вказано ОСОБА_3 , отримувач: КПН ХОР Обласна психіатрична лікарня №3» на суму 14827,10 грн., в призначенні платежу зазначено: за судово-психіатричну експертизу по справі №640/8321/18, копію договору про надання правової допомоги №1 від 18.09.2019 та додаткової угоди до нього від 18.09.2019, 18.05.2020, копію договору про надання правової допомоги №1 від 20.07.2020, додаткових угод до нього від 20.07.2020, копію договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 та додаткової угоди до нього від 01.02.2021, копію рахунку фактури №1 від 24.09.2021, копію квитанції від 24.09.2021 та акту здачі-приймання наданих послуг №1 від 30.12.2021 між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Полупановою О.О.( т. 3, а.с.6-19).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонам, відповідно до ч.9 ст.139 ЦПК України.

Такого клопотання стороною позивача подано не було.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції не порушено норми матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Разом з клопотанням на підтвердження понесених витрат надано копію договору від 03.04.2023, додаткові угоди від 03.04.2023 р., рахунок-фактуру № 1 від 03.04.2023 з описом наданих послуг, квитанцію на суму 4000,00 грн., акт здачі-приймання послуг від 28.04.2023 р.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_6 яка діє в інтересах ОСОБА_2 надані докази надання правової допомоги, судова колегія вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. понесені за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.(чотири тисячі грн.,00 коп.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2023 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук