КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/1476/21 Головуючий у І інстанції - Белоконна І.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5795/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У лютому 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 березня 2011 року у розмірі 45 408,49 грн станом на 13 грудня 2020 року, яка складається з: 45 408,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також судовий збір у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 18 березня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Зауважував, що позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не виконувала обов`язків по укладеному кредитному договору, у зв`язку з чим у останньої перед банком утворилася заборгованість.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 березня 2011 року в частині тіла кредиту у розмірі 45 408,49 грн та судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 22 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом неповно та неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду суперечать обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що під час розгляду справи позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». На підтвердження своїх позовних вимог банк надав лише копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Позивачем не було надано витребуваних судом першої інстанції оригіналів документів, що ставить під сумнів достовірність наявних у справі копій.

Вказує, що у копії анкети-заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана відповідачу, строк її дії, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не вказано строк дії картки. Із даної заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відповідачу не видавалась.

Посилається на те, що згідно анкети-заяви кредитний ліміт встановлено на рівні 16 000 грн, а отже необґрунтованою є заборгованість у сумі 45 408,49 грн.

Уважає виписку по рахунку неналежним доказом, оскільки остання є сфальсифікованою, адже жодна посадова відповідальна особа банку не зазначена як виконавець.

Зауважує, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки згідно виписки по рахунку з 2011 року платежі не здійснювались. При цьому, картками користувалися інші особи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2022 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 грудня 2020 року утворилась заборгованість.

Відповідач протягом всього строку дії договору регулярно здійснювала платежі на погашення заборгованості, зокрема останній платіж проведено 31 липня 2019 року шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, що підтверджується випискою по кредитному договору, достовірність якої не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Отже, станом на момент подачі позову, тобто 01 лютого 2021 року, не минув строк позовної давності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між позивачем та відповідачем 18 березня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Згода відповідача підтверджена її власноручним підписом у анкеті-заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви №б/н від 18 березня 2011 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 13 грудня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н станом на 15 грудня 2020 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13 грудня 2020 року утворилася у розмірі 45 408,49 грн, з яких: 45 408,49 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Отже, стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви №б/н від 18 березня 2011 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 13 грудня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н станом на 15 грудня 2020 року; копію паспорта відповідача.

Підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема дату народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номери мобільного телефону.

В анкеті-заяві №б/н від 18 березня 2011 року процентна ставка не зазначена, проте вказано про бажання позичальника отримати дебетову особисту картку, платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 16 000 грн.

У даній заяві відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено базову відсоткову ставку на рівні 2,5% в місяць; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також порядок нарахування пені та штрафів.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що під час розгляду справи позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». На підтвердження своїх позовних вимог банк надав лише копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та не надав витребуваних судом першої інстанції оригіналів документів, що ставить під сумнів достовірність наявних у справі копій.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року задоволено клопотання відповідача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» оригінали або належним чином завірені копії документів: заяву №б/н від 18 березня 2011 року, підписану ОСОБА_1 ; підписані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку; підписану ОСОБА_1 розписку про вручення їй кредитної картки «Універсальна» з повідомленням їй пін-коду та строку дії картки; виписку з карткового рахунку про внесення готівки та зняття готівки з карткового рахунку, який був відкритий для кредитної картки «Універсальна», наданої ОСОБА_1 .

На виконання вимог указаної ухвали АТ КБ «Приватбанк» надіслано лист, до якого долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 , копію анкети-заяви від 18 березня 2011 року, а також довідку про видані картки.

У листі банку зазначено, що на підтвердження отримання клієнтом кредитних карток з певним терміном дії банк направляє довідку.

Згідно з умовами договору користування кредитною карткою можливо тільки у випадку введення пін-коду, який відомий лише клієнту.

Додатково зазначено, що розписки про отримання платіжної картки з пін-кодом не передбачено банківською установою.

Відповідно до виписки, доданої до відповіді, є операції по зняттю коштів, що є підтвердженням отримання кредитних коштів саме відповідачем.

Також банком на виконання ухвали суду надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 18 березня 2011 року.

Зазначено, що підпис клієнта у примірнику Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання.

Таким чином, оскільки у своїй ухвалі суд зобов`язав банк надати або оригінали, або копії вказаних документів, або повідомити суд про причини неможливості їх подання, сторона позивача виконала вимоги вказаної ухвали, надавши копію анкети-заяви, виписку по рахунку, довідку про видані картки та зазначивши про причини неможливості подання інших витребуваних судом доказів.

Відповідачем в апеляційній скарзі заперечується її підпис в анкеті-заяві та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Проте такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» рукописно датована 18 березня 2011 року та має підпис, який банк визначає як підпис відповідача. На це вказує дата підписання довідки 18 березня 2011 року, яка збігається з датою підписання заяви, та визначений банком в анкеті-заяві тип кредитної картки.

При цьому, заперечуючи свій підпис під Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», належними доказами, зокрема, письмовим доказом у вигляді висновку спеціаліста, отриманим в позасудовому порядку, відповідач не довела, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не подавала. А отже, презюмується, що підпис під вказаною довідкою належить саме ОСОБА_1 , оскільки такий доказ може бути спростовано лише іншим письмовим доказом.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів уважає, що сторонами укладено кредитний договір та погоджено умови кредитування, зазначені в указаній довідці.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку за договором №б/н станом на 15 грудня 2020 року, а також станом на 26 квітня 2021 року, з яких убачається встановлення відповідачу 18 березня 2011 року кредитного ліміту у розмірі 300 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 та його зміну на 500 грн того ж дня за тією ж карткою. З указаних виписок слідує, що ОСОБА_1 користувалася картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , банком неодноразово збільшувався кредитний ліміт за вказаними картковими рахунками.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття: 18 березня 2011 року, термін дії 01/15), № НОМЕР_2 (дата відкриття: 05 листопада 2014 року, термін дії 04/18), № НОМЕР_3 (дата відкриття: 16 квітня 2015 року, термін дії 03/21), № НОМЕР_5 (дата відкриття: 17 квітня 2018 року, термін дії 01/18), № НОМЕР_4 (дата відкриття: 25 червня 2018 року, термін дії 05/22).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 18 березня 2011 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який цього ж дня був збільшений до 500 грн, потім 09 липня 2013 року збільшився до 800 грн, 06 жовтня 2014 року - до 620 грн, 05 листопада 2014 року - до 660 грн, 08 грудня 2014 року зменшено до 0,00 грн, 24 лютого 2016 року збільшено до 1 000 грн, того ж дня - до 8 000 грн, 17 жовтня 2016 року зменшено до 0,00 грн, 24 жовтня 2016 року збільшено до 8 000 грн, 31 січня 2017 року - до 11 700 грн, а 18 липня 2018 року кредитний ліміт був анульований.

Таким чином, зважаючи на зміст виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 грудня 2020 року утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 45 408,49 грн, яку просив стягнути позивач.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до анкети-заяви, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. На кредитній картці указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача сплачувати обов`язкові щомісячні платежі в строк до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, яким є строк дії кредитного ліміту, що співпадає зі строком дії платіжної картки, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що трок дії картки, яку згідно довідки про видані картки ОСОБА_1 отримала 25 червня 2018 року, встановлено до 31 травня 2022 року.

З позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся 01 лютого 2021 року.

Окрім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач протягом всього строку дії договору регулярно здійснювала платежі на погашення заборгованості, зокрема останній платіж проведено 31 липня 2019 року шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, що підтверджується випискою по кредитному договору, достовірність якої не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

Таким чином, банком строк позовної давності не пропущено, а отже підстави для застосування позовної давності відсутні.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник