Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6471/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Надопта А.А.,

секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про зняття обтяження нерухомого майна та вилучення обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що при зверненні ним до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про зняття заборони на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , нотаріусом було роз`яснено про неможливість вчинення такої нотаріальної діїта рекомендовано звернутися до суду.

Як вбачається з договору дарування жилого будинку від 03.07.2004 року за реєстровим номером 1675, посвідченого Боричок К.В., державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, власником жилого будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , дружина позивача (копію свідоцтва про укладення шлюбу додаю).

Відповідно до витягу №4034935 від 03.07.2004 року Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Виноградівського районного бюро технічної інвентаризації, будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

28.03.2018 року на запит ОСОБА_2 було сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (копію свідоцтва про смерть додаю). Після смерті дружини на запит ОСОБА_3 КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризацїі» надало йому довідку № 1291 від 03.12.2021 року про те, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 (довідка була ним отримана для оформлення спадкових прав).

Проте, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304022756 від 01.07.2022 року сформованої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Венжега М.Д., 07.02.2005 року Виноградівською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження за № 1660290 на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі повідомлення Виноградівського відділення Ощадбанку №284 від 10.12.1990 року, де власником будинку під час реєстрації обтяження помилково вказана ОСОБА_4 , причини відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний номер:313, архівна дата:11.12.1990, дата виникнення:11.12.1990, ст19.

Слід зазначити, що кредитні договори ані позивач, ані його померла дружина не оформляли.Тобто, вже після смерті ОСОБА_2 позивачу (чоловіку померлої) стало відомо про наявність заборони на нерухоме майно та помилковий запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що перешкоджає йому в оформленні спадкових прав після смерті дружини.

У зв`язку з наведеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом про зняття обтяження з нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та вилучення обтяження щодо зазначеного нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Стасюк Ю.П. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання заявлених позовних вимог, які просив суд задоволти повністю.

Представник відповідача просив розглядати справи без його участі, надавши відзив, в якому просив відмовити у позові посилаючись на те, що вказаний у позові відповідач не є належним відповідачем, реєстрація заборон функція державного реєстратора, позивач перед відповідачем заборгованості не мав, договірні відносини з банком відсутні, в задоволені позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

При зверненні ним до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про зняття заборони на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , нотаріусом було роз`яснено про неможливість вчинення такої нотаріальної діїта рекомендовано звернутися до суду.

Як вбачається з договору дарування жилого будинку від 03.07.2004 року за реєстровим номером 1675, посвідченого Боричок К.В., державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, власником жилого будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , дружина позивача (копію свідоцтва про укладення шлюбу додаю).

Відповідно до витягу №4034935 від 03.07.2004 року Про реєстрацію права власності на нерухоме майно Виноградівського районного бюро технічної інвентаризації, будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

28.03.2018 року на запит ОСОБА_2 було сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (копію свідоцтва про смерть додаю). Після смерті дружини на запит ОСОБА_3 КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризацїі» надало йому довідку № 1291 від 03.12.2021 року про те, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 (довідка була ним отримана для оформлення спадкових прав).

Проте, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304022756 від 01.07.2022 року сформованої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Венжега М.Д., 07.02.2005 року Виноградівською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження за № 1660290 на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі повідомлення Виноградівського відділення Ощадбанку №284 від 10.12.1990 року, де власником будинку під час реєстрації обтяження помилково вказана ОСОБА_4 , причини відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний номер:313, архівна дата:11.12.1990, дата виникнення:11.12.1990, ст19.

Слід зазначити, що кредитні договори ані позивач, ані його померла дружина не оформляли.Тобто, вже після смерті ОСОБА_2 позивачу (чоловіку померлої) стало відомо про наявність заборони на нерухоме майно та помилковий запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що перешкоджає йому в оформленні спадкових прав після смерті дружини.

У зв`язку з наведеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом про зняття обтяження з нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 та вилучення обтяження щодо зазначеного нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відносно заперечень відповідача про те, що згідно інформації про обтяження суб`єктом обтяження є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_2 не змінює факту того, що власником майна є саме ОСОБА_2 , спадкоємець якої є Позивачем по справі й майно якої обтяжене.

Зобов`язання з приводу надання позики не є такими, що нерозривно пов`язані з особою боржника, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас стаття 1282 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

В той же час, AT «Ощадбанк» повідомив у відзиві про відсутність будь-яких претензій до Позивача та про відсутність у Позивача чи ОСОБА_2 будь-якого боргу перед Відповідачем.

Щодо посилання відповідача про його неналежність із-за відсутності договірних відносин суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 року № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилання їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово- будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 зазначеної Постанови передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР.

Відповідно до ст. 22 Закону СРСР №1305-1 від 06.03.1990р. "Про власність в СРСР" у власності союзної республіки (тобто, Української РСР) перебувають майно органів влади і управління союзної республіки, культурні та історичні цінності народів союзної республіки, кошти республіканського бюджету, республіканські банки, республіканські страхові, резервні та інші фонди, а також підприємства і народногосподарські комплекси, вищі навчальні заклади республіканського значення, об`єкти соціально-культурної сфери та інше майно, що забезпечує суверенітет, господарську самостійність республіки, її економічний і соціальний розвиток.

З часу прийняття Українською РСР Закону України "Про власність" № 885-ХІІ, тобто з 26 березня 1991 року, у статті 34 такого Закону було визначено об`єкти права загальнодержавної (республіканської) власності.

Згідно з ст. 34 Закону України "Про власність" загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, внутрішніх військ і Державної прикордонної служби України; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Відповідно до пункту 2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність" було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку "Укрпромбудбанк", Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами.

Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України).

Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне».

Постановою КМУ від 5 червня 2019 р. № 568 «Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4.

З вищенаведеного слідує, що як з моменту створення системи Ощадбанків так і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків, а Відповідач є правонаступником відповідного банку України в інтересах якого накладено заборону.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами,установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму В ССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Враховуючи викладене заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат,останні залишаються за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про зняття обтяження нерухомого майна та вилучення обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - задовольнити

Зняти (скасувати) обтяження - арешт нерухомого майна, що належало ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ), який внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: тип обтяження: заборона (архівний запис), заборона від 07.02.2005 року за № 1660290, реєстратор: Виноградівська державна нотаріальна контора,90300, Закарпатська область, Берегівський район, місто Виноградів, вул.Миру, 51, підстава: повідомлення №284 від 10.12.1990 року від Виноградівського відділення Ощадбанку, у якому помилково записано власник: ОСОБА_5 , причини відсутності коду: архівний запис.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Текст повного рішення складено 16.06.2023 року.

ГоловуючийА. А. Надопта