ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 932/7760/20

провадження № 61-11227 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Дніпровська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року у складі судді Цитульського В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, припинення права власності та скасування запису про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_2 є рідними братами та синами - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він та його брат - ОСОБА_2 успадкували після смерті матері майно у рівних частках, а саме: земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, та будинок за цією самою адресою, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 08 червня 2007 року.

Крім того, на підставі державного акту на право постійного користування землею

серії ДП Д*№015954 їх спадкодавцю - ОСОБА_3 належало право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,0153 га, за адресою:

АДРЕСА_1 з призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вважав, що оскільки земельна ділянка, площею 0,0153 га, належала

ОСОБА_3 на праві постійного користування, то ним та ОСОБА_2 право на неї також набуто у рівних частках.

Проте 24 липня 2019 року Дніпровською міською радою було прийнято рішення

№ 97/47 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1

у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Вважав, що зазначеним рішенням Дніпровської міської ради спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 з порушенням його право власності, так як 04 жовтня 2007 року та 26 грудня 2012 року він звертався до Дніпровської міської ради із заявами про надання йому спірної земельної ділянки, проте такі звернення були проігноровані.

З врахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року

№ 97/47 про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:292:0014;

- припинити право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку;

- скасувати запис про право власності № 32753487 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2019 року індексний

номер 48167415.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня

2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним рішення Дніпровської міської ради № 97/47 «Про передачу земельної ділянки

по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний

номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку,

господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)». У решті позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір

у сумі 1 681,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки земельна ділянка, площею 0,0153 га, за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві постійного користування матері позивача та відповідача - ОСОБА_3 , яка померла, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після її смерті, то вищевказана земельна ділянка перейшла у їх власність у рівних частках. Таким чином, у Дніпровської міської ради були відсутні правові підстави для передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недійсним оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради № 97/47 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», оскільки воно винесено з порушенням прав позивача.

Оскаржуване рішення міської ради було підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , а тому при визнанні його недійсним, припиняється право відповідача на земельну ділянку, а право позивача буде відновлено, що буде ефективним способом захисту порушених прав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 у рівних частках успадкували спірну земельну ділянку, площею 0,0153 га,після смерті матері. Таким чином, оспорюваним рішення міської ради про передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_2 порушено права позивача. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання оспорюваного рішення Дніпровської міської ради №97/47 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати у частині задоволення позову ОСОБА_1 й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 932/7760/20 з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Підстава відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої

статті 389 ЦПК України.

У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди не зазначили, які саме права позивача порушені при прийнятті оскаржуваного рішення міською радою,

оскільки у ОСОБА_1 відсутнє право власності чи право користування

спірною земельною ділянкою, площею 0,0153 га. Отже, у суду були відсутні правові підстави для скасування рішення Дніпровської міської ради № 97/47 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Право на спадкування земельної ділянки, площею 0,0153 га по

АДРЕСА_1 не підтверджено належними доказами, позивачем не набуто це майно у спадщину після смерті матері, свідоцтво право на спадщину він не отримував. Протягом 15 років, тобто з дня смерті спадкодавця, позивач не звертався до суду з позовом про визнання права на спадщину щодо вказаної земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_2 , посилаючись на відповідні правові висновки Верховного Суду, вказував про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки задоволення позову не призведе до виникнення у нього права користування спірною земельною ділянкою.

Доводи особи, яка подала відзив

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Посилання ОСОБА_2 на відсутність у позивача права на спірну земельну ділянку, площею 0,0153 га, по АДРЕСА_1 є безпідставними,

оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках успадкували після смерті матері земельну ділянку, площею 0,1 га, по АДРЕСА_1 та житловий будинок, який розташований за цією самою адресою.

Спірна земельна ділянка, площею 0,0153 га, є суміжною вищевказаній земельній ділянці, вона перебувала у постійному користуванні їх спадкодавця, а після смерті матері використовувалася ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках. Крім того, оскільки вони прийняли спадщину після смерті матері, тому набули право користування на спірну земельну ділянку у рівних частках.

Таким чином, набуття ОСОБА_2 у повному обсязі права власності на спірну земельну ділянку порушує права позивача.

У задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про прийняття відзиву на касаційну скаргу слід відмовити, оскільки Дніпровська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, який не було направлено усім учасникам справи, а відповідно до вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Таким чином, відзив на касаційну скаргу не береться до уваги Верховним Судом й залишається без розгляду. Подібні висновки викладені у постанові

Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі

№ 757/43793/18-ц (провадження № 14-311 цс 19).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 серпня 2006 року (а.с. 12, т. 1), яка була матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 03 червня 1998 року серії ДП Д*№7043, належала земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:292:0013 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

(а.с.11, т. 1).

ОСОБА_3 на підставі державного акту на право постійного користування землею від 15 червня 1998 року серії ДП Д*№015954 належало право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,0153 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с.19, 20, т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня

2007 року ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частку майна, яке складається із 45/100 частки житлового будинку

АДРЕСА_2 . На вказаній земельній ділянці розташовані: житловий будинок А-1, шл/бет, житловою площею 41,2 кв. м, загальною площею 79,4 кв. м, сарай Б, цег; сарай Г, дощ; навіс Д, мет.сіт.; споруди № 1-6, І; гараж літ. В. Свідоцтво видано на 9/40 частки житлового будинку ОСОБА_1 , на інші 9/40 частки - ОСОБА_2 (а.с. 10, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 червня 2007 року ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частку майна, яке складається із земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:292:0013, для обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, яка знаходиться у

АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на 1/2 частку земельної ділянки

ОСОБА_1 , на іншу 1/2 частку - ОСОБА_2 (а.с. 11, т. 1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого

2012 року у справі № 2-231/11 за позовом ОСОБА_2 та за позовом

ОСОБА_1 , розділено житловий будинок, що знаходиться за адресою

АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 висновку

№ 33-12 експертно-будівельного дослідження від 01 лютого 2012 року, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, виділивши відповідні приміщення ОСОБА_2 , які становлять 64/100 часток домоволодіння, та визнано за ним право власності на них. Виділено ОСОБА_1 відповідні приміщення, які становлять 36/100 часток домоволодіння, визнано за ним право власності на вказану частку домоволодіння. Зобов`язано сторін здійснити відповідні переобладнання.

Розділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у натурі земельну ділянку, площею 1 000,00 кв. м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку, виділивши: ОСОБА_2

1/2 частку площі земельної ділянки - 500,00 кв. м (на плані визначена в зелений колір); ОСОБА_1 - 1/2 частку земельної ділянки, площею 500 кв. м (на плані визначена в бежевий колір) (а.с. 13-16, т. 1).

24 липня 2019 року Дніпровською міською радою було прийнято рішення

№ 97/47 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1

у власність ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку, площею 0,0153 га, кадастровий номер :02:292:0014, у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , за рахунок земель, раніше наданих у постійне користування ОСОБА_3 (а.с. 137, т.1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим судами обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації

щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),

до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Згідно з частинами другою третьою статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що згідно із загальнодозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин (зокрема, на відносини спадкування), дозволено те, що не заборонено законом. Можливість спадкування права постійного користування земельною ділянкою забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необґрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Отже, право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63 цс 20).

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках прийняли спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 , якій земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 03 червня 1998 року, а саме на земельну ділянку, розташовану по

АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, та будинок, розташований за цією самою адресою, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом

від 08 червня 2007 року.

Вказані обставини щодо прийняття спадщини також підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2012 року у справі № 2-231/11 за позовом ОСОБА_2 та за позовом ОСОБА_1 про поділ вищевказаного будинку та земельної ділянки.

Разом з тим на час смерті матері ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , їй на праві користування належала спірна земельна ділянка, площею 0,0153 га, розташована по АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що до спадкоємців, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, у цілому переходять всі права та обов`язки спадкодавця.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері - ОСОБА_3 , а останній на час смерті на праві користування належала спірна земельна ділянка, площею 0,0153 га, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до положень спадкового законодавства набули усі права спадкодавця, у тому числі право спадкування на користування відповідним нерухомим майном, яке належало їх матері. Вказані висновки суду спростовують доводи касаційної скарги про відсутність доказів порушення прав позивача оспорюваним рішенням міської ради.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що оскаржуване рішення міської ради прийнято з порушенням прав позивача, оскільки воно було правовою підставою для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку виключно за одним із спадкоємців - ОСОБА_2 . Отже, такі обставини свідчать про порушення прав іншого спадкоємця - ОСОБА_1 на спадкове майно. Унаслідок визнання недійсним судом оспорюваного рішення міської ради припинилося право відповідача на земельну ділянку, а право позивача на неї відновлено, що є ефективним способом захисту порушених прав.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, на увагу не заслуговують, оскільки у цій справі наявні інші фактичні обставини ніж у відповідних постановах Верховного Суду, на які посилався ОСОБА_2 , а саме ні позивач, ні спадкодавець сторін не були власниками спірної земельної ділянки, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуто у спадщину після смерті матері лише право користування земельною ділянкою, тому

у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що позивач не сплачував коштів за користування спірною земельною ділянкою, є безпідставними, так як спростовуються наданими позивачем суду й дослідженими копіями податкових повідомлень і квитанцій про сплату земельного податку, а 06 березня 2012 року позивач звертався до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі

м. Дніпропетровська з заявою про надання пільг по земельному податку щодо спірної земельної ділянки, площею 576 кв. м у зв`язку з виходом на пенсію. Також 15 березня 2013 року позивач звертався до Дніпровської міської ради із заявою про видачу копії рішення щодо розгляду відповідної заяви про надання дозволу на приватизацію спірної земельної ділянки.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня

2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець