Справа № 943/219/21 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2207/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 943/219/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її адвоката Заремби Валерія Валерійовича на рішення Буського районного суду Львівської області від 24 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

09 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів згідно договору оренди та відшкодування моральної шкоди. Мотивує тим, що 05.08.2019 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір оренди квартири у приватної особи за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 1 рік, орендна плата складає 12000 грн та згідно п. 5.1. договору, могла бути змінена протягом дії договору. Строк дії договору між сторонами закінчився 05.08.2020, відповідач повинна була здійснити повний розрахунок з позивачем за користування квартирою та виплатити існуючу заборгованість. Добросовісно, хоча і з запізненням відповідач виконувала свої зобов`язання за договором до 05.02.2020 року, перераховувала грошові кошти за користування квартирою позивачу на її особистий картковий рахунок відкритий в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Починаючи з 05.02.2020 року і до закінчення терміну дії договору 05.08.2020 року виникла заборгованість в розмірі 58009,01 грн, про що позивач подала розрахунок. Відповідач з таким розрахунком погодилася, оскільки написала розписку. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з усними вимогами виплатити заборгованість, однак відповідачем добровільно заборгованість не погашена. Тому просить стягнути з відповідача ще й 1543,11 грн. (3% річних) та 2793,36 грн. інфляційних втрат. Крім того, оскільки відповідачем безпідставно та систематично порушувалися права позивача, а саме: ігнорування дзвінків позивача, систематичне порушення та невиконання умов договору щодо його оплати, бездіяльність та невиконання договору відповідачем, що в результаті призвело до важкого фінансового становища в якому опинилася позивач та її сім`я. Також відповідачем завдано пошкодження майну позивача, за час користування квартирою пошкоджено внутрішні стіни квартири; пошкоджено холодильник та інше майно. Тому просить стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, в розмірі 15000,00 грн, та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 24 лютого 2022 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором оренди 58009,01 грн, 3% річних - 1543,11 грн, інфляційні втрати - 2793,36 грн, на загальну суму 62345,48 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 та її адвокат Заремба Валерій Валерійович.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є незаконним,ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначають, що оскільки суд розглянув справу без участі сторін таким чином позбавив відповідачку можливості спростувати доводи позивача,надати додаткові докази по справі. Апелянт визнає, що в неї на момент звернення позивачки до суду існувала заборгованість по договору оренди в сумі 28000 грн. Стверджує, що нею повністю сплачено кошти за договором оренди за період з 05.08.19 по 09.03.20 включно. Вказує також, що договір оренди був розірваний 20.06.20, про що свідчить розписка,хоча термін дії договору був до 05.08.20р. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове задовольнивши позовні вимоги в частині визнаній відповідачем,а саме 28000 грн. основного боргу та 3% річних в сумі 73,64 грн. Судові витрати покласти на позивача та стягнути 10000 витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

05.08.2019 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно п. 4.1. договору, термін оренди квартири складає 12 місяців з моменту прийняти квартири по договору. Термін оренди може бути змінений лише за згодою сторін (п. 4.2. договору). Згідно з п.10.1 договір може бути розірваний в односторонньому порядку лише у випадку коли одна із сторін систематично порушує умови договору та свої обов`язки.

Пуктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата за користування квартирою та майном складає 12000 (дванадцять тисяч) грн. Орендна плата виплачується готівкою щомісячно авансом до 5 числа, кожного місяця (п. 5.2. договору).

Відповідач вчасно сплачувала орендну плату до 05.02.2020 року.

Починаючи з 05.02.2020 року відповідач почала порушувати зобов`язання щодо сплати орендної плати, що не заперечується обома сторонами.

Посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини, позивач просила стягнути заборгованість з 05 лютого 2020 року і до закінчення терміну договору , а саме до 05 серпня 2020 року в розмірі 58009,01 грн., 3% річних відповідно до ст.625 ЦУ України в розмірі 1543,11 грн. та інфляційні втрати в сумі 2793,36 грн. Крім цього, позивач стверджувала, що їй завдано моральну шкоду,яку оцінила у 15000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 58009,01 грн.,3 % річних в сумі 1543,11 та 2793,36 інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині стягнення заборгованості за договором оренди, 3 % річних та інфляційних втрат, тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1,2 ст.367 ЦПК України переглядає рішення лише в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що позов в частині стягнення орендної плати,3% річних та інфляційних втрат є підставним, однак апеляційний суд вважає, що суд дійшов помилкового висновку стягнувши суму заборгованості за період з 05 лютого 2020 року по 05 серпня 2020 року, а відповідно і 3 % річних від зазначеної суми та інфляційні втрати, враховуючи таке.

Як встановлено матеріалами справи, договір оренди було розірвано достроково у зв`язку з порушенням відповідачкою термінів орендної плати, а саме 20 червня 2020 року , відтак заборгованість по орендній платі слід розраховувати до зазначеної дати.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, за лютий орендна плата відповідачкою оплачувалась частинами та у повному розмірі була оплачена 10.05.2020 року. Також 27 травня 2020 року відповідач оплатила лише 2000 грн.

Наведене свідчить, що неоплаченою залишилась орендна плата за березень 2020 року-12 000 грн.; квітень 2020 року -12000 грн.; травень 2020 року -10000 грн.(2000 грн. оплачено 27.05.2020), червень 2020 року - 8000 грн.(12000 в місяць поділити на 30 днів червня =400 грн. в день і помножити на 20 днів =8000 грн. ), а всього: 42000 грн.

Крім цього, відповідач оплатила позивачу страховий платіж в розмірі 12000 грн.,який орендодавець зобов`язалась повернути по закінченні терміну оренди у випадку відсутності зауважень до стану квартири.

Судом також встановлено, що акту передачі квартири після виселення сторонами не складено.

З переписки сторін у мобільному додатку «Вайбер» встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами виплатити заборгованість, однак такі не виконані, заборгованість перед позивачем добровільно не погашена.

Відповідач знала про існуючу заборгованість, зобов`язувалася ближчим часом погасити таку, оскільки мала проблеми із здоров`ям, а також посилалась на відсутність роботи у зв`язку з епідемією коронавірусу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається в письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України).

Розмір плати за користування житлом встановлюється в договорі найму житла (частина перша статті 820 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про стягнення боргу з орендної плати за період з 05 лютого 2020 року по 05 серпня 2020 року, суд не звернув увагу, що договір розірваний 20 червня 2020 року, а також на те, що за лютий 2020 року відповідачка оплатила орендну плату частинами, а саме : 06 березня 2020 року -3000 грн.;12 березня 2020 року-4000 грн. та 10 травня 2020 року -4990,99 грн., а відтак сума заборгованості по орендній платі становить 42000 грн.

Крім цього, судом не враховано, що відповідач оплатила позивачу страховий платіж в розмірі 12000 грн., який підлягав поверненню у випадку відсутності зауважень до стану квартири.

З матеріалів справи встановлено, що зауваження у позивача до стану квартири були, у зв`язку з чим була необхідність у залученні до прибирання клінінгової компанії, що відповідач визнає, а тому апеляційний суд з врахуванням зазначеного, вважає, що із зазначеної суми в користь позивача слід зарахувати 6000 грн., а відповідачу відповідно зменшити розмір заборгованості на 6000 грн., що буде відповідати вимогам справедливості по відношенні до обох сторін спору.

У зв`язку з наведеним рішення в частині стягнення заборгованості в розмірі 58009,01 слід змінити та стягнути в користь позивача суму заборгованості по орендній платі в розмірі 36000 грн.

З врахуванням зменшення суми заборгованості, зменшенню підлягають і 3% річних за користування грошовими коштами та сума індексу інфляції за період з 05.03.2020 по 02.02.2021 року .

Доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості за договором оренди становить 28000 грн. спростовуються наведеними вище розрахунками, а тому визнаються судом необгрунтованими.

Розписку написану відповідачкою про визнання боргу в розмірі 40000 грн., суд не бере до уваги, оскільки така не є належним доказом в силу ч.2 ст.95 ЦПК України, якою передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням визначеної суми боргу в розмірі 36000 грн. за період з 05.03.2020 року по 02.02.2021 року 3% річних становить 988,79 грн., а сума збитків від інфляції 2327,16 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено частково і апеляційну скаргу задоволено частково понесені судові витрати суд залишає за кожною із сторін у справі.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2,376 ч.1 п.1,3, 383, 384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її адвоката Заремби Валерія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 24 лютого 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 суму основного боргу за договором оренди 36000грн; 988,79 -3% річних і 2327,16 грн. -сума збитків від інфляції, а всього 39315,95 грн..

Понесені судові витрати залишити за кожною із сторін у справі.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 червня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк