Справа № 235/783/21
Провадження № 4-с/204/11/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області про визнання незаконною та скасування постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження, стягувачка ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2023 року селищний голова Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області Дугельний В.В. звернувся до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), із вимогою про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження (а. с. 1-6).

В обґрунтування скарги зазначає, що Удачненська селищна рада Покровського району Донецької області 20 грудня 2022 року отримала лист від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за № 20663 від 09 грудня 2022 року «Про відкриття виконавчого провадження», з якого вбачається, що 09 грудня 2022 року держаним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/783/21 від 12 серпня 2021 року. При цьому скаржник зазначає, що з вказаною постановою він не згоден, вважає її незаконною та прохає скасувати. Так, вказує, що дійсно, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лилия 2021 року, у справі № 235/783/21, вирішено: зобов`язати Удачненську територіальну громаду Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 011789, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 17 квітня 1997 року за № 8556; стягнути з Удачненської територіальної громади Покровського району Донецької області на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень. Стверджує, що під час розгляду Красноармійським міськрайонним судом Донецької області справи 235/783/21, відповідач Удачненська селищна рада Покровського району Донецької області всіляко сприяла розгляду справи та визнала позов в повному обсязі. Зазначає, що враховуючи вищевказане рішення суду та подану 15 вересня 2021 року ОСОБА_1 заяву, на засіданні сесії депутатського складу Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області 05 листопада 2021 року було прийнято рішення № VIII/14-13 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (земельної частки (паю) у власність» за рахунок земель запасу земельного фонду селищної ради, у зв`язку з цим вважає, що Удачненською селищною радою Покровського району Донецької області виконано вищевказане рішення суду в повному обсязі. При цьому, зазначає, що з моменту винесення радою вказаного рішення та по теперішній час від ОСОБА_1 до них жодних звернень та клопотань не надходило. Разом з цим зазначає про те, що виконавчий лист № 235/783/21 від 12 серпня 2021 року для ознайомлення та вжиття заходів до Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області не надавався. Додатково зазначає, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує політику з питань тимчасово окупованої рф території України, а також прилеглих до неї територій. Тому прохає суд, визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) «Про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 від 09 грудня 2022 року», «Про стягнення виконавчого збору ВП № 70513440 від 09 грудня 2022 року», «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 70513440 від 09 грудня 2022 року».

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 10 годину 20 хвилин 16 лютого 2023 року (а. с. 41), яка надіслана учасникам справи 09 лютого 2023 року за вихідним № 3116/23-вих/4-с/204/11/23 (а. с. 42) та № 3115/23-вих/4-с/204/11/23 (а. с. 43).

13 лютого 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява стягувача ОСОБА_1 (а. с. 49-50), в якій вона прохає суд відмовити боржнику у задоволенні скарги.

В обґрунтування заяви зазначає, що при відкритті виконавчого провадження Головний державний виконавець діяв у межах правових норм, визначених законодавством. Так, зокрема, зазначає, що у разі, якщо правові норми законів та інших нормативно-правових актів суперечать Конституції України, застосуванню підлягають норми Конституції України, незважаючи на те, чи скасовані законодавчі акти, що їй суперечать. Згідно з вимогами ч. 3. ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. Приписами ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, Конституція України прямо передбачає обов`язковість судового рішення для виконання. Разом з цим зазначає, що Закон України № 2468-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави», прийнятий Верховною Радою України 28 липня 2022 року, був внесений до ВРУ не з метою унеможливити виконання рішень судів, а з іншою метою. Так, зазначає, що згідно Пояснювальної записки до Проекту цього закону, його розроблено з метою пришвидшення приватизаційних процесів в період запровадження воєнного стану. Завданнями проєкту Закону є адаптація до умов воєнного стану та вдосконалення порядку здійснення заходів з підготовки до приватизації та продажу, а також уточнення окремих положень законодавства щодо спрощення надання спеціальних дозволів користування природними ресурсами тощо, які збільшуватимуть інвестиційну привабливість об`єктів приватизації та законодавчих актів, що стосуються питань нотаріату, іпотеки, виконавчого провадження, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спрямованих на підвищення ефективності перед приватизаційної підготовки об`єктів державної власності, щодо яких прийнято рішення про приватизацію. Вважає, що вказаний закон приймався з метою спрощення приватизації об`єктів державної власності під час воєнного стану. Стверджує, що враховуючи те, що абзац пункту 10-2 розділу ХІІІ ЗУ «Про виконавче провадження» щодо заборони відкриття виконавчого провадження», що доданий Згідно Законом № 2468-IX, суперечить ст. 129-1 Конституції України, фактично зупиняючи виконання рішення суду, що набрало законної сили, а відтак виконавець правомірно відкрив виконавче провадження, оскільки згідно Конституції України судове рішення обов`язкове для виконання. Також виконавець правомірно виніс інші постанови, пов`язані з відкриттям провадження. Зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанова ВС від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19). Стверджує, що боржник протягом півтора року ухилявся від виконання судового рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 липня 2021 року, вона достатньо часу очікувала на добровільне виконання рішення. Тому, стверджує, що з метою недопущення спливу строку пред`явлення листа до виконання, та враховуючи, що боржник рішення не виконував у добровільному порядку, вона вимушена була подати виконавчий лист до виконання, що є її законним правом, яке не було скасоване або обмежене. Крім того зазначає, що заборона відкриття виконавчих проваджень стосується територій бойових дій, однак відділ примусового виконання судових рішень не знаходиться на території бойових дій, а знаходиться у м. Кропивницькому Кіровоградської області, що не відноситься до території бойових дій.

16 лютого 2023 року на офіційну електронну адресу суду та 08 березня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові заперечення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюк М.Ю. на вищевказану скаргу (а. с. 84-86), в яких він зазначає про те, що з доводами скаржника не згоден, у задоволенні скарги прохає суд відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень зазначає про те, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 235/783/21, виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 12 серпня 2021 року, про зобов`язання Удачненської територіальної громади Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 0117898, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстроване в Книзі реєстрації сертифікатів 17 квітня 1997 року за № 8556 (АСВП № 70513440). Тому, 09 грудня 2022 року, відповідно до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку отримано боржником 20 грудня 2022 року. Стверджує, що станом на 15 лютого 2023 року на адресу відділу не надходило жодних документів від боржника, щодо підтвердження виконання рішення суду, окрім зазначеної скарги. Разом з цим, зазначає, що відповідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 16 червня 2022 року № 67/В, з 20 червня 2022 року, місцем розташування відділу було встановлено адресу: 25006, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Преображенська, будинок 2. Вказує, що посилання скаржника на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупована територій України від 25 квітня 2022 року № 75, яким затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) є безпідставним, оскільки останній жодним чином таке посилання не обґрунтовує. Крім того, зазначає, що встановлена законодавцем заборона відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасові окупації, оточенні (блокуванні) пов`язана не з реєстрацією боржника на такій території, а із забороною саме виконавцям вчиняти виконавчі дії, у тому числі відкриття таких виконавчих проваджень, перебуваючи на територіях, визначених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75. Тому вважає, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 від 09 грудня 2022 року, державний виконавець діяв в межах діючого Законодавства, що виключає підстави для її скасування. Разом з цим, вказує на те, що абсурдним, та таким, що не впливає на законність винесених постанов, є твердження боржника про те, що після винесення ним рішення від ОСОБА_1 до нього не надходило жодних звернень та клопотань, а також те, що виконавчий лист не надавався йому для ознайомлення. Зазначає, що вказаним виконавчим листом зобов`язано вчинити дії боржника (скаржника), а не стягувача ОСОБА_1 та, обов`язок боржника виконати рішення суду в останнього виникає саме з моменту набрання цього рішення законної сили, а саме з 04 серпня 2021 року, а не з моменту, коли йому надали виконавчий лист, при цьому, не надання боржнику виконавчого листа не є підставою невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, тим (як стверджується боржником у своїй скарзі) був абсолютно згоден. Вказує, що рішення суду, буде вважатись виконаним лише при виділені (передачі) 6,90 га землі ОСОБА_1 в натурі (на місцевості), як це передбачено рішенням суду та виконавчим листом, що перебуває на виконанні.

У судове засідання представни скаржника не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності (а. с. 102-103), в якій зазначив про те, що вимоги скарги підтримує, прохає суд її задовольнити.

У судове засідання представник Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Стягувачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в заяві від 13 лютого 2023 року прохала про розгляд справи за її відсутності (а. с. 50).

Спираючись на норми ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд розглянув скаргу за відсутності сторін.

Вивчивши скаргу, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Удачненської територіальної громади Покровського району Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, Покровська районна державна адміністрація, про зобов`язання виділити в натурі ділянку. Зобов`язано Удачненську територіальну громаду Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) з державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 0117898, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстроване в Книзі сертифікатів 14 квітня 1997 року за № 8556 (а. с. 20-21).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2021 року у справі № 235/783/21 (провадження 2-во/235/73/21) виправлено допущену в рішенні Красноармійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року по справі 235/783/21 (НП 2/235/684/21) описку, а саме, у першому пункті дев`ятого абзацу резолютивної частини рішення вірно зазначено народження позивачки ОСОБА_1 08 березня 1955 року (а. с. 22 та на звороті).

20 грудня 2022 року Удачненською селищною радою Покровського району Донецької області зареєстровано повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/783/21 від 12 серпня 2021 року (а. с. 14).

09 грудня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком М.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 (а. с.15) з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/783/21 від 12 серпня 2021 року із зобов`язання Удачненської територіальної громади Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) з державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 0117898, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстроване в Книзі сертифікатів 14 квітня 1997 року за № 8556 та стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26800 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до вимог ст. 3 вказаного Закону, громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.

Нормами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

При цьому, приписами ст. 90 ЦК України визначено , що юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування . Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.

Разом з цим, ч. 1 ст. 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/783/21 від 05 липня 2021 року, зобов`язано Удачненську територіальну громаду Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) з державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 0117898, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстроване в Книзі сертифікатів 14 квітня 1997 року за № 8556 та стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26800 гривень.

Натомість, у постанові головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 з примусового виконання вищевказаного рішення суду, боржником зазначено Удачненську селищну раду Покровського району Донецької області (Донецька обл., Покровський р-н, смт Удачне, вул. Залізничний, буд. 53; ), а не Удачненську територіальну громаду Покровського району Донецької області, як то вказано в рішенні суду, і що по суті є різними юридичними особами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з відповіді № 24569 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 квітня 2023 року (а. с. 104-105) вбачається, що ідентифікаційний код юридичної особи 04341956 належить органу місцевого самоврядування - Удачненській селищній раді Покровського району Донецької області (Україна, 85334, Донецька обл., Покровський р-н, селище міського типу Удачне (пн), вул. Залізнична, буд. 53), а не Удачненській територіальній громаді Покровського району Донецької області, яка є відповідачем у справі № 235/783/21 і, яку рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2021 року зобов`язано вчинити певні дії.

З огляду на викладене, враховуючи те, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/783/21 від 05 липня 2021 року, зобов`язано Удачненську територіальну громаду Покровського району Донецької області виділити (передати) 6,90 га землі в натурі (на місцевості), із земель резерву (запасу) з державної власності земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 , яка є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2020 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН 0117898, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 17 квітня 1997 року і зареєстроване в Книзі сертифікатів 14 квітня 1997 року за № 8556 та стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26800 гривень, а у постанові головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № 70513440 з примусового виконання вищевказаного рішення суду, а боржником у виконавчому провадженні ВП № 70513440 зазначено Удачненську селищну раду Покровського району Донецької області (Донецька обл., Покровський р-н, смт Удачне, вул. Залізничний, буд. 53; ), яка є іншою юридичною особою, тому головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) неправомірно відкрито виконавче провадження ВП № 70513440 щодо боржника Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області (Донецька обл., Покровський р-н, смт Удачне, вул. Залізничний, буд. 53; ), а відтак скарга Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області є обґрунтованою, підтвердженою належними, достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що вона підлягає задоволенню в повному обсязі.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 260-261, 353, 447-450 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу Удачненської селищної ради Покровського району Донецької області (85334, Донецька область, Покровський район, смт. Удачне, вул. Залізнична, буд. 53; ) про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Преображенська, буд. 2; ), стягувачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження № 70513440 від 09 грудня 2022 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 09 грудня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 70513440.

Визнати незаконною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 09 грудня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № 70513440.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна