Справа № 314/3617/18
Провадження № 2-др/314/4/23
13.06.2023 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сердюка Р.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 314/3617/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Сердюка Р.В.,
27.04.2023 Вільнянським районним судом Запорізької області у цивільній справі № 314/3617/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволені позову.
У відзиві також є відповідна заява, тобто зроблена до закінчення судових дебатів у справі, про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Позивач, у заявах поданих суду по суті справи, жодним чином не заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у такому орієнтовному розмірі, тобто завчасно йому відомому та який залишився незмінним.
У зв`язку з чим, оскільки рішенням суду в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відповідно, витрати відповідача ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу адвоката, мають бути стягнуті в повному обсязі.
При цьому, представник ОСОБА_1 адвокат Сердюк Р.В. зазначає, що спочатку відповідач та адвокат уклали договір на ведення даної справи, витяг з якого додається. В цей же день були сплачені кошти згідно договору, що підтверджується доданою квитанцією. Після відмови у задоволенні позову, сторони уклали акт виконаних робіт, який додається.
Вище вказана сума є фактично понесеною, вона є необхідною, щоб запобігти порушенню і отримати відшкодування за нього, також вона визначена у розумному розмірі, оскільки справа розглядалася у загальному провадженні, що свідчить про її складність та важливість для сторін спору, який вирішувався судом; у справі була укладена незаконна мирова угода, ухвала про затвердження якої була скасована апеляційним судом, тобто мало місце апеляційне провадження; замість трьох місяців (ч. 1 ст. 210 ЦПК) провадження тривало з 18.09.2018 по 27.04.2023; за цей час, у справі було призначено близько 13 судових засідань, тільки тих, що мали місце після повернення справи з апеляційного суду на новий розгляд, на підготовку, прибуття, очікування та участь у яких, адвокатом витрачався його робочий час, тобто він не міг займатися іншими справами чи роботою.
Представник відповідача по справі ОСОБА_1 - адвокат Сердюк Р.В. у судовому засіданні на заяві наполягав, просив задовольнити на тих підставах, що в ній зазначені.
Позивач по справі ОСОБА_2 та її представник адвокат Жманков В.Є. у судове засідання не з`явились. Адвокат Жманков В.Є. надав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення (відшкодування) судових витрат.
Суд, вислухавши представника відповідача по справі ОСОБА_1 адвоката Сердюка Р.В., вивчивши зміст заяви, додані до заяви докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Згідно висновку викладеного в п.38 постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 910/4277/21, вбачається, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 01.12.2021 у справі № 641/7612/16-ц, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21).
Деякі дефекти в оформленні документів, які свідчать про надання правничої допомоги, не можуть спростовувати факт надання такої допомоги, на чому наголошено в постанові Верховного Суду у справі № 921/221/21.
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
Що стосується понесених ОСОБА_1 судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 496,20 грн., та витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи 4530,72 грн., то суд вважає, що вони понесені та сплачені ОСОБА_1 , оскільки підтверджуються квитанцією від 05.01.2022 та квитанцією від 23.01.2023, та підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
За таких обстави, суд, вважає можливим ухвалити додаткове рішення.
На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд,-
заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сердюка Р.В. задовольнити.
Ухвалити по цивільній справі № 314/3617/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, додаткове рішення наступного змісту:
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок».
«Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму судових витрат сплачених за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки».
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя В. О. Кіяшко