ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/731/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Супрун Я.С.,

представника позивача адвоката Бережнової Ю. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, а також доповнення до неї, подані ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2022 року в складі судді Штих Т.В.у справі № 638/14616/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, та об`єднаний з первісним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в період яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька, ОСОБА_4

Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилась проживати з матір`ю, але згоди з питання місця проживання дитини сторони не досягли, що стало приводом для звернення до суду.

Просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 за місцем її проживання.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якій просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 повернути малолітню дитину ОСОБА_4 за її та його місцем постійного проживання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з народження дитина постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Він постійно займався розвитком дитини, її здоров`ям. З 2010 року по 2015 рік знаходився з донькою у відпустці по догляду за дитиною через стан здоров`я дитини. Мати дитини ОСОБА_3 не працює, постійного доходу не мала іне має. При цьому, він не перешкоджаєматері дитини у спілкуванні та побаченнях із донькою.

14 березня 2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подано пояснення, згідно з яким вважав за доцільне визначити проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_3 (т.с.2 а.с.74-75).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення; зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце мешкання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи інтереси дитини, висловлену нею думку, її психологічний стан, визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів.

06 березня 2023року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бережнова Ю.Є., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 неналежно ставиться до виконання батьківських обов`язків, оскільки він зруйнував сімейні зв`язки доньки та матері, без погодження змінив місце проживання дитини, влаштував її у навчальний заклад в м. Києві та перешкоджає дитині спілкуватися з матір`ю, налаштовує та залякує проти неї доньку.

Зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не відповідає її інтересам, оскільки відповідач не має самостійного доходу.

З народження доньки та до осені 2018 року саме вона займалася вихованням ОСОБА_4 . Вона здатна забезпечити дитини усі належні умови для її виховання та зростання у атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Думка, що висловлена ОСОБА_4 під час допиту, не відповідає її дійсній волі та є результатом психологічного впливу ОСОБА_2 , оскільки останні 5 років вона проживає разом з ним та внаслідок конфлікту між батьками вона не спілкується з матір`ю.

Заперечувала щодо висновків, викладених в експертному дослідженні, оскільки експерт був позбавлений можливості провести експериментально-психологічне дослідження у повній мірі та отримати всебічні дані для аналізу ситуації по справі і надати відповіді на поставлені питання, що також перешкоджає суду перевірити доводи батька у встановлений законом спосіб.

03 травня 2023 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_2 - адвокат Нетудихата Д.В. подав відзив, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що проживання дитини з батьком відповідає її інтересам, оскільки становить для неї звичну, стабільну сімейну середу.

ОСОБА_1 не надано доказів на існування між дитиною сталого емоційного зв`язку із матір`ю. При прийнятті оскаржуваного рішення, судом була уважно заслухана думка дитини, яка в силу свого віку, може впевнено формулювати свої погляди з даного питання, та відповідно до якої дитина бажає проживати із батьком, має з ним гарні, довірливі стосунки. Будь-якого психологічного або фізичного тиску на неї з боку батька не здійснюється. ОСОБА_4 повідомила, що з матір`ю проживати не бажає, і у випадку ухвалення рішення про визначення місця проживання її з матір`ю, все одно буде продовжувати проживати із батьком. Зі слів ОСОБА_4 , у її матері народилася інша дитина, створено нову сім`ю. На поставлені судом питання дитина відповідала однозначно, не вагалася, давала однозначну відповідь, висловлюючи своє бажання проживати разом із батьком.

Доводи позивачки про відсутність доходів є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, суперечать та спростовуються поясненнями самою відповідачки про можливість відповідача найняти приватну охорону, крім того він направив дитину навчатися та жити у місто Київ.

Предметом розгляду даної справи є визначення місця проживання дитини, а не встановлення порядку спілкування з дитиною, а тому доводи позивачки щодо усунення її від спілкування з дитиною не стосуються вказаного спору.

Наразі дитині майже 14 років, а тому врахування обставин та доказів, що існували у 2018 році, коли дитині було 9 років, не відповідають реальним життєвим обставинам та є неактуальним в силу зміни вікової категорії дитини.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду з`явився представник позивача адвокат Бережнова Ю. Є., інші сторони - учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 червня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: ОСОБА_1 отримана 24 травня 2023 року (том 4 а. с. 42), представником відповідача адвокатом Нетудихата Д.В. - 25 травня 2023 року (том 4, а. с.43), Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 30 травня 2023 року (том 4, а. с. 46). ОСОБА_2 - повернулось без вручення з зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 4 а.с. 44-45).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Бережнову Ю.Є. яка підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (том 1, а.с. 7).

Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі, яка належить на праві власності її батьку, ОСОБА_6 (том 1,а.с. 10, 12, 14),

У вказаному приміщені для дитини відведена окрема кімната, в який є окреме спальне місце, вбудована шафа, письмовий стіл, комод, книжна шафа; також в наявності дитячі речі, засоби гігієни, продукти харчування, іграшки, що підтверджується Актом № 182 від 14 грудня 2018 року обстеження умов проживання за вказаною адресою (том 1, а.с. 58).

На час звернення із позовною заявою ОСОБА_1 працювала на посаді заступника директора в ТОВ «ХАРБУД-КОМПАНІ» з окладом в сумі 3730,00 грн. згідно штатного розкладу (том 1 а. с. 15). За місцем роботи позивачка характеризується позитивно (том 1, а. с. 59).

Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ № 617464 ознак наркотичних захворювань у ОСОБА_1 не виявлено (том 1, а. с. 57( зворот)).

ОСОБА_2 є власником квартира у житловому будинку літ. «А-15» за адресою: АДРЕСА_1 . (том 2,а.с. 10). У вказаному приміщені для дитини виділено окрему кімнату. В кімнаті знаходиться окреме ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу. В наявності дитячі іграшки, шкільне приладдя. Для зберігання дитячих речей виділено місце в шафі. Дитини забезпечена одягом, продуктами харчування, що підтверджується Актом № 179 від 13 грудня 2018 року обстеження умов проживання за вказаною адресою (том 1, а.с. 62).

Відповідно до Висновку ЛКК № 3, складеному Міським неврологічним диспансером м. Харкова від 11 січня 2019 року, на час огляду ОСОБА_2 ознак психічного розладу не виявлено (том 1 а.с. 60).

Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ № 621410 від 09 січня 2019 року, ознак наркотичних захворювань у ОСОБА_2 не виявлено (том 1, а. с. 60).

На час звернення до суду ОСОБА_2 працював у Адвокатському бюро «Шестакова Вадима Івановича», заробітна плата за листопад 2018 року склала 4000 (чотири тисячі) гривень, за місцем роботи характеризується позитивно (том 1 а.с. 61).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Дошкільний начальний заклад (ясла-садок) № 158 комбінованого типу ХМР за вих. № 130/01-36 від 20 листопада 2018 року, наданої на запит Департаменту служб у справах дітей від 09.11.2018 року № 233, про участь батька і матері у вихованні дитини ОСОБА_4 , до Комунального закладу «Дошкільний начальний заклад (ясла-садок) № 158 комбінованого типу ХМР дитину записала мати, ОСОБА_3 . Проживала дівчинка з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . За час перебування дівчинки в КЗ «ДНЗ № 158» мати ОСОБА_3 цікавилася життям дитячого колективу групи, інтересами дитини, прислуховувалася до порад вихователя, відвідувала батьківські збори, сплачувала за харчування доньки. Спілкування матері і дитини завжди проходило в спокійній доброзичливій атмосфері (том 1 а.с. 53).

Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР від 29 листопада 2018 року № 1198/549-18, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР з народження. До 2013 року дівчинка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , з 2013 року ОСОБА_4 разом зі своїми батьками мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . З пояснень дільничних лікарів-педіатрів поліклініки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вихованням, доглядом за ОСОБА_4 займалися мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 . До 01 листопада 2018 року комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР надавалися листки непрацездатності по догляду за хворою ОСОБА_4 тільки батькові дитини, ОСОБА_2 . З 01 листопада 2018 року ОСОБА_9 знаходиться з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_2 з дитиною звертався до поліклініки 01 листопада 2018 року, 20 листопада 2018 року (том 2 а.с.49).

Відповідно до інформації, наданої Харківською гімназією № 116 у листі від 22.11.2018 року № 02-23/790-18, ОСОБА_4 навчається у гімназії № 116 з першого класу. Зі слів класного керівника, ОСОБА_10 , батьківські збори протягом 1-3 класів відвідувала мати, ОСОБА_3 . В 4 класі на класних зборах жодний з батьків не був присутній. Протягом навчання у 1-3 класах приводила та забирала дитину мати, ОСОБА_3 або бабуся ОСОБА_11 (мати ОСОБА_3 ). Батько дитини, ОСОБА_2 , відвідував навчальний заклад під час навчання ОСОБА_4 в 1 класі. На час складання довідки дитина не відвідує навчальний заклад. 29 жовтня 2018 року під час освітнього процесу дитину забрав батько ОСОБА_2 (том 1 а.с. 50).

З листа директора Харківською гімназією № 116 вбачається, що 29 жовтня 2018 року до гімназії ОСОБА_4 привезла мати - ОСОБА_1 , під час освітнього процесу дитину забрав батько ОСОБА_2 , який виніс дитину на руках, залишивши верхній одяг та речі, в яких дитина прийшла до школи в класному кабінеті № 19. 25 листопада 2018 року комісія у складі 6 осіб намагалась відвідати родину ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1 . Двері ніхто не відчинив. На телефонний дзвінок заступника директора з навчально-виховної роботи, ОСОБА_2 повідомив, що знаходиться вдома, але двері не відчинив. Після чого телефону розмову ОСОБА_2 припинив (том 1 а.с. 51).

Відповідно до інформації адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 147 Харківської міської ради Харківської області, наданої у відповідь на адвокатський запит від 01 лютого 2019 року № 1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в ХЗОШ № 147 з 15 січня 2019 року. Приводить та забирає дитину батько, ОСОБА_2 , п`ять разів на робочий тиждень. У заяві про прийняття до школи батько вказав наступну адресу, за якою мешкає дитина: АДРЕСА_1 . Писав заяву про прийняття дитини на навчання батько, ОСОБА_2 . Батько, ОСОБА_2 , відвідує навчальний заклад та спілкується з класним керівником та директором щодо навчання кожного дня (том 1 а.с. 52).

За Висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 (том 1 а. с. 44- 47).

03 січня 2019 року психологом ОСОБА_14 складено висновок, за яким ОСОБА_9 має достатній для її віку запас уявлень про навколишній світ, правильно визначає суть і призначення предметів і речей. ОСОБА_4 не виключає мати з сімейної системи, проте у фігурі матері бачить певну погрозу її усталеного життя з батьком. На момент обстеження до матері ОСОБА_4 відчуває ворожість та почуття незахищеності. При обстеженні у присутності матері не проявляла активності до контакту, не намагалася встановити зоровий або тілесний контакт, повторювала, що мати говорить неправду. Таким чином, актуальний психологічний стан ОСОБА_4 характеризується емоційним напруженням, почуттям ворожості до матері, та незахищеності з її боку. ОСОБА_3 демонструє прийняття особистості доньки ОСОБА_4 , що може позитивно впливати на її психологічний комфорт. Мати проявляє до дитини увагу, піклується про навчання та тренування. Проте не дуже приділяє увагу емоційному стану дитини, її переживанням. За висновком психолога, на момент обстеження між батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлено позитивний стійкий емоційний зв`язок, що сприяє відчуттю благополуччя дитини. Ситуація, коли були порушені звичні умови проживання та оточення ОСОБА_4 (з 20 вересня 2018 року по 29 жовтня 2018 року) є психотравмуючою для неї, та викликає почуття ворожості, образи та небезпеки з боку матері (т.с.1 а.с. 89-107).

Як вбачається з протоколу допита малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , проведеного в межах кримінального провадження № 0001006 за заявою ОСОБА_2 про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, що наразі вона проживає з батьком та їй добре з ним. З матір`ю в неї погані відносини, оскільки мати з ними не жила, а тільки приходила ( том 3 а. с. 93- 96)

30 липня 2021 року експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» складено висновок № 15313/17851. За результатами проведення судово-психологічної експертиз ОСОБА_4 на момент обстеження не включає у свою сімейну систему матір. На момент обстеження дівчинка агресивно та вороже налаштована до матері, відчуває себе незахищеною. На даному етапі формування особистості, ОСОБА_4 більше прихильна до батька - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 164 - 181).

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зістаттею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчанняі розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають правові зобов`язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичнихі культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідниму тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина 1 статті 160 СК України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитиниє забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значеннядля правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23).

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси,чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 рокуу справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено правовий висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договорому розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності.

У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимогичи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зістаттею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позов, ОСОБА_3 зазначила своє місце проживання з дитиною за адресою місця проживання своїх батьків - АДРЕСА_3 . Саме за цією адресою 14 грудня 2018 року було проведено обстеження умов проживання дитини та складено позитивний акт (т. 1, а.с. 58). Разом з тим, зі свідчень дитини, наданих фахівцю у галузі психології ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 93), а потім слідчому у кримінальному провадженні за № 0001006 від 16 березня 2019 року (т. 3, а.с. 93) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після того, як мати забрала її від батька, стала проживати з позивачкою в невідомій дитині квартири з обмеженими для неї умовами.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2018 року о 13.15 год. під час освітнього процесу дитину ОСОБА_4 забрав батько ОСОБА_2 , виніс дитину на руках, залишивши її верхній одяг та речі дитини в класному кабінеті № 19 (т. 1, а.с. 51).

Під час судового засідання 02 лютого 2022 року ОСОБА_2 повідомив суд, що дочка ОСОБА_2 влаштована та проходить навчання в місті Києві у фаховому коледжі імені Івана Піддубного. Більш детальної інформації з цього приводу матеріали справи не містять.

Таким чином, з жовтня 2018 року та до теперішнього часу мати дитини позбавлена можливості спілкування з дитиною. Із відзиву, наданого на апеляційну скаргу представником відповідача адвокатом Нетудихата Д.В. вбачається, що питання режиму спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 розглядається в межах цивільної справи № 638/10720/20. Тобто, фактично ОСОБА_1 з 2018 року позбавлена можливості спілкуватись з донькою в тому з самому обсязі, що й до 2018 року, коли батько змінив її місце проживання без згоди матері.

Принцип справедливості має особливе значення. Він найбільше виражає загальносоціальну суть права, прагнення до пошуку компромісу між учасниками правових зв`язків, між особою та суспільством, громадянином та державою. Принцип справедливості вимагає, щоб правосуддя здійснювалося на законних і чесних підставах. Справедливе рішення суду - те, яке основане на принципі верховенства права.

Зважаючи, що обоє батьків висловили бажання піклуватися про дитину і брати участь в її вихованні, батьки характеризуються позитивно, не перебувають на обліку в лікарів психіатрів та наркологів, отже фактично жоден із батьків не має особливостей, які б свідчили про необхідність відступу від гарантій рівності прав та обов`язків батьків і права дитини на піклування обох батьків, судова колегія вважає, що наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_4 з матір`ю з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи ОСОБА_1 у спілкуванні із донькою, позбавляє доньку як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує її право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Враховуючи права та інтереси дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, вік дитини та особливості фізичного розвитку, а саме, що дівчинка є підлітком та потребує уваги особи тієї ж статті, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, найкращим інтересам буде відповідати визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю.

При цьому колегія суддів, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в Постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Крім того, колегія суддів враховує, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з матір`ю не має наслідком припинення спілкування відповідача з дочкою та не позбавляє останнього права брати участь в її вихованні та прийнятті рішень, пов`язаних з цим.

Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

Разом із цим, судова колегія наголошує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Також, суд враховує, що 31 серпня 2023 року ОСОБА_9 досягне 14 років і в силу положень частини 3 статті 160 СК України може самостійно визначити своє місце проживання / зможе самостійно визначити з ким із батьків вона бажає проживати.

Також суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей щодо умов перебування дитини у місті Києві, висновок органу опуки і піклування зроблено за місцем проживання ОСОБА_2 в місті Харкові. Між тим, доказів забезпечення доньки сторін усім необхідним в місті Києві, створення належних умов для життя дитини відповідачем не надано. В суді першої інстанції ОСОБА_2 зазначав, що дитина навчається в коледжі та проживає у гуртожитку, а не разом з батьком.

Між тим, за місцем проживання позивачки у квартирі, яка належить на праві власності її батьку ОСОБА_6 , створені належні умови для життя дитини, що дозволить здійснювати її виховання у сімейному середовищі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 та залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено 708,80 грн за подання позовної заяви, 1057,20 грн - за подання апеляційної скарги.

Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1762,00 (708,80 + 1057,20) грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова