Справа № 196/1282/21
№ провадження 2/196/129/2023
12 червня 2023 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору № DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року відповідач ОСОБА_1 29 грудня 2006 року отримав кредит у розмірі 4494,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Вказує, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.
Позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.
Справа знаходилась в провадженні судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 11 січня 2022 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 24).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 року справа передана у провадження судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Бабічевої Л.П. та ухвалою судді від 29.11.2022 року прийнята до провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 29-30).
У судове засідання представник позивача не з`явився, від представника позивача - Гребенюк О.С. надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.16).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив дану справу розглядати у його відсутність, просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений ним ще у 2007 році та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю і закінченням строку позовної давності (а.с. 70).
Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77,78,79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.
Судом встановлено, що 29 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року (а.с. 7-8).
Згідно з п. 1.1 вказаного договору сума строкового кредиту складає 4494,00 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.1.1 договору кредит надано на строк з 29.12.2006 р. по 28.12.2007 р. включно, датою остаточного повернення кредиту є 28.12.2007 року, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредит у розмірі 4494,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку ( а.с. 63).
Проте, позивачем на підтвердження розміру цієї заборгованості суду не було надано належних доказів.
Із наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року станом на 12.11.2021 року (а.с. 5-6) неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, а також періодів, за які вона виникла.
Позивачем не було надано доказів, зокрема, первинних документів, на підтвердження фактично сплачених коштів відповідачем за кредитним договором, які б підтверджували заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року.
З приводу періоду, за який проведено нарахування відсотків за кредитним договором, позивач лише зазначив, що початком такого періоду є дата, на яку клієнт прострочив взяті на себе зобов`язання по сплаті щомісячного платежу, кінцем вищезазначеного періоду є кінцева дата розрахунку заборгованості. Також додатково вказав, що довідка про термін дії картки за даним продуктом не передбачена (а.с. 61).
Суд позбавлений можливості перевірити наявність цієї заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем , встановити період її нарахування, з`ясувати розмір сум, виходячи з яких здійснювалось нарахування цих платежів, що не дає суду підстав стягувати зазначені суми з відповідача.
Наданий розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум з відповідача. Не є належним та допустимим доказом.
Належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №DNMCRK06681525 від 29.12.2006 року та виписки, первинних документів позивачем не надано.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Окрім того, суд зазначає, що строк дії кредитного договору був визначений сторонами до 28 грудня 2007 року.
Між тим у порушення вимог чинного законодавства АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом по 12.11.2021 р., т.б. нарахування відсотків здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування.
Верховний суд неодноразово висловлював правову позицію з приводу того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК,яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (справа №175/4753/15-ц постанов від 06.02.2019 року).
Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 1054 ЦК України,
керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Суддя Л.П. Бабічева