ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/7632/22
Номер провадження 22-ц/818/1086/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в складі судді Муратової С.О., у справі № 953/7632/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2008 року, яке змінено ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2008 року, з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 01 квітня 2008 року до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист. Позивач зазначив, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітну (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2017 року до повноліття дитини. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, він добросовісно виконує свій обов`язок та не заперечує проти сплати аліментів на утримання обох дітей в рівному розмірі. Вказав, що він працює, є військовослужбовцем, отримує дохід та сплачує аліменти, заборгованості зі сплати аліментів немає. Вважає, що зміна розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частини всіх видів заробітків (доходів) фактично не призведе до зменшення суми аліментів, що з нього стягуватиметься, при цьому буде забезпечена рівність прав обох дітей на утримання від батька та такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та гарантованого державною прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Посилаючись на вказані обставини, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 з 1/4 до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

30 січня 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на позов мотивовано тим, що позивачем не надано жодних доказів про те, які саме обставини (крім народження другої дитини) і в чому саме змінилися. Зокрема позивач не надав доказів, що в порівнянні з обставинами, які існували на час винесення судового рішення, в нього відбулися значні зміни, які в свою чергу унеможливлюють сплату ним встановленого судом розміру аліментів (значне зменшення доходів, наявність хвороби, інвалідності тощо). Враховуючи наявну судову практику та тлумачення норм діючого законодавства сама по собі обставина народження іншої дитини не є достатньою підставою для перегляду розміру аліментів. Крім того, що після народження другого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , минуло більше 12 років, і тільки тепер позивач звертається із цим позовом з посиланням на народження другої дитини. Крім того, 26 липня 2013 року вона уклала новий шлюб та взяла інше прізвище. Тобто на час подання цієї позовної заяви в неї прізвище не ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 .

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив в якому просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що факт зміни матеріального становища платника аліментів є доведеним, оскільки народження у нього іншої дитини, яку він відповідно до закону та рішення суду про стягнення аліментів зобов`язаний утримувати, свідчить про погіршення його фінансового стану. Вважає, що зміни прізвища відповідачки не свідчать про зміну особи у правовідносинах щодо стягнення аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів підстави позову. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що сам факт існування неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не свідчить про погіршення матеріального становища ОСОБА_1

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Скородєлова Сергія Володимировича, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами, які є аналогічними доводам позовної заяви. Вважає, що факт зміни його матеріального становища є доведеним, оскільки народження іншої дитини, яку він зобов`язаний утримувати, свідчить про погіршення його майнового стану.

29 травня 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 01 квітня 2008 року і до його повноліття (а.с. 12-14).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2010 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 10).

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07 вересня 2017 року і до досягнення дитиною віку повноліття (а.с. 20).

Згідно копії довідки про доходи № 30 від 02 лютого 2023 року, виданої ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 , з серпня 2022 року по січень 2023 року позивачу нарахована заробітна плата в т.ч. у натуральній формі усього 639 639,76 грн. Згідно виконавчого листа від 23 червня 2008 року по справі № 2-2409/08/16 сплачуються аліменти на ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини доходу. За півроку сума складає 53 461,42 грн. Згідно виконавчого листа від 19 вересня 2017 року по справі 616/676/17 платяться аліменти на ОСОБА_6. у розмірі 1/6 частини доходу. За півроку сума складає 38 846,16 грн (а.с. 50).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на зміну матеріального стану у зв`язку з тим, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітну (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2017 року до повноліття дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять зі предмета доказування.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану.

При цьому судом першої інстанції враховано наявність в платника аліментів іншої неповнолітньої дитини, однак визначений рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2008 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року №715/2073/20 (провадження №61-1031св21).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина