ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4717/23 Справа № 172/143/23 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з нього на підставі судового наказу Попаснянського районного суду Луганської області від 31 липня 2019 року на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після повномасштабного вторгнення рф в Україну донька ОСОБА_5 проживає разом з ним і при цьому з нього продовжується стягнення аліментів на двох дітей. У добровільному порядку відповідачка не зверталася до відділу ДВС із заявою про припинення стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5 , оскільки остання проживає з батьком, тому просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом №470/333/19, виданим 31 липня 2019 року Попаснянським районним судом Луганської області і стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у такому ж розмірі.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу №470/333/19, виданого 31 липня 2019 року Попаснянським районним судом Луганської області і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1 416,50 грн з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ, виданий Попаснянським районним судом Луганської області 31 липня 2019 року у справі №70/333/19 відкликано після сплати ОСОБА_1 заборгованості за аліментами на утримання неповнолітніх дітей, а у випадку відсутності боргу - після набрання цим рішенням законної сили. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.39-42).

Не погодившись з рішенням в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1 416,50 грн., позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду змінити в частині стягнення на його користь аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що факт мінливості доходу не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказував, що спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається виключно за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, а отже суд не вправі змінювати заявлений позивачем спосіб стягнення аліментів. Зазначав, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з яким проживає дитина (а.с.47-49).

Відповідачка своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до судового наказу № 470/333/19, від 31.07.2019 року, виданого Попаснянським районним судом Луганської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 .( а.с.8)

З довідки від 07 листопада 2022 року № 1248- вбачається, що ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа і його фактичне місце перебування є АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 25 листопада 2022 року №1248- неповнолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа за місцем фактичного проживання її батька ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідачка позов визнала частково, підтвердила проживання доньки разом з батьком, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів, але не у частці від її доходу, а у твердій грошовій сумі, бо її заробіток є нестабільний і мінливий.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, однак підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , а саме: у твердій грошовій сумі в розмірі 1 400 грн, що відповідає положенню, що кожен з батьків має рівний обов`язок з утримання дитини належним чином.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 400 грн та вважає за можливе припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання доньки, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до судового наказу № 470/333/19 від 31.07.2019 року, виданого Попаснянським районним судом Луганської області, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов висновку, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Отже, відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц дійшов висновку, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягуються аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що донька ОСОБА_8 , після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну проживає разом з ним. Відповідачкою ОСОБА_2 даний факт не спростовується та не заперечується.

Фактично позивачем окрім зміни розміру аліментів, які стягуються з нього, мається на увазі ще й звільнення від їх сплати на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що донька, на утримання якої стягувались аліменти на підставі судового наказу № 470/333/19, виданого Попаснянським районним судом Луганської області, наразі проживає з ним та перебуває на повному його утриманні.

В матеріалах справи наявна довідка від 25 листопада 2022 року №1248- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5), що підтверджує проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_1 , оскільки така сама адреса фактичного місця проживання зазначена в довідці позивача від 07 листопада 2022 року №1248- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.4 зворот). Тобто матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 проживає разом з батьком ОСОБА_1 з 25 листопада 2022 року. Проти чого не заперечує і відповідачка ОСОБА_2 .

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні СК України може бути підставою для звільнення від сплати аліментів платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

У зв`язку з чим, наявні правові підстави для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доповнення оскаржуваного рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У зв`язку з тим, що донька сторін проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні, а відповідачка, як мати дитини, зобов`язана надавати допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття, але ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу не надає, встановивши й врахувавши обставини, що мають значення по справі, колегія суддів доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають до стягнення аліменти у розмірі 1/ 4 частини частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 01 лютого 2023 року, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню в частині стягнення аліментів на утримання доньки.

За змістом зазначених вище норм права пред`явлення позову про звільнення від сплати аліментів є правом, а не обов`язком платника аліментів, яким він може і не скористатися, не зважаючи на наявність обставин, які надають йому таке право.

СК України на відміну від ст. 191 СК України не містить категоричної вказівки на те, з якого часу має припинятися стягнення аліментів у разі пред`явлення до суду такого позову. В той же час саме по собі звільнення (припинення) стягнення аліментів за рішенням суду на користь іншого з батьків, не звільняє особу від її особистого обов`язку по утриманню дитини.

Тому з урахуванням конкретних обставин у даній справі та як найкращих інтересів дитини на отримання утримання від обох батьків, беручи до уваги те, що аліменти на утримання доньки сторін з відповідачки підлягають до стягнення з 01 лютого 2023 року (з дня пред`явлення позивачем позову), то і звільнення його від сплати аліментів повинно бути з дня пред`явлення позову у даній справі, а саме з 01 лютого 2023 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів та ухваленню нового рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 лютого 2023 року і до її повноліття. Також рішення підлягає доповненню абазом про припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення не оскаржено.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 лютого 2023 року і до її повноліття.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту :

Припинити з 01 лютого 2023 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу № 470/333/19.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 805,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта