ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1410/23Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/1026/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання - Сович Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні у м.Тернополі цивільну справу №595/1410/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року, ухвалене суддею Галіян І.М., повний текст якого складений 14 вересня 2023 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн на кожну дитину щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 серпня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції в Тернопільській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №85.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Позивач в позовній заяві зазначає, що з моменту припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дітей не приймає, надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак вважає, що сума коштів, які надає відповідач, є недостатньою, так як відповідач кошти сплачує в тому розмірі, в якому вважає за доцільне і коли має бажання, а тому пропонує стягувати аліменти в твердій грошовій сумі.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року змінити, стягнувши з нього аліменти на дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2100 грн. на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Вважає рішення необґрунтованим у зв`язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи.

Зокрема зазначає, що судом безпідставно взято до уваги довідки, видані Бучацькою центральною амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 19.08.2023, де лікарем встановлено діагноз: «часто хворіюча дитина», оскільки це не є діагнозом. При цьому вказує, що донька хворіла періодично, але не частіше, ніж інші діти її віку. ОСОБА_5 не має захворювань, які б потребували обов`язкового систематичного та вартісного лікування. Дана довідка та результати аналізів мають разовий характер. Позивач не надала інших документів, які б свідчили про зворотне. Тому, дана обставина не може братися судом і до уваги при визначенні розміру аліментів.

Крім того зазначає, що на даний час, відповідно до поданих позивачем документів, ОСОБА_5 навчається у 3 класі Бучацької загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів №1 м.Бучач Тернопільської області, а ОСОБА_6 відвідує ДНЗ «Сонечко» у м.Бучач Тернопільської області. Діти відвідують дані заклади у першій половині дня. Таким чином, такий графік відвідування дітьми навчальних закладів надає позивачу можливість влаштуватися на роботу та мати додатковий заробіток, щоб в повній мірі забезпечити і потреби дітей, і розділити обов`язок по забезпеченню нормальних умов життя для розвитку дітей в однаковій мірі на обох батьків.

Крім того вказує на те, що самі по собі відомості про те, що він є адвокатом і здійснює адвокатську діяльність не є достатніми для одержання висновку про отримувані ним доходи.

Зазначає, що його щомісячний дохід становить близько 9000 грн, а тому стягнення з нього аліментів в сумі 6000 грн є більшим ніж 70% і значно погіршить його фінансове становище.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення Монастириського районного суду від 06 вересня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, оскільки вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Вказує, що при визначені розміру аліментів у сумі 3000 грн на кожну дитину суд врахував, що відповідач має можливість сплачувати аліменти враховуючи його майновий стан та те, що інших дітей чи інших осіб на утриманні немає.

Зокрема зазначає, що окрім непередбачуваних витрат, які були пов`язані із здоров`ям дітей та витратами коштів на медикаменти, є ще певний перелік витрат на освітні потреби, так як старша дочка ОСОБА_7 навчається у 3-му класі школи №1 І-ІІІ ступенів м.Бучач, відвідує заняття у художній школі, для яких позивачем було придбано все необхідне, заняття з англійської мови в Мовному центрі АВС, харчування, одяг, комунальні послуги та інше. Дочка ОСОБА_8 в даний час ходить у дошкільний навчальний заклад, за відвідування якого також потрібно вносити щомісячну оплату, а також харчування, купувати одяг та розвиваючі ігри дочці Єлизаветі також потрібно, в тому числі на свята і зустріч з друзями. Всі витрати обумовлені потребами дітей, мають постійний характер та забезпечують утримання дітей відповідного віку на сьогодні та необхідні на майбутнє.

Також зазначає, що відповідач займається адвокатською діяльністю та отримує від цієї діяльності прибуток, має постійне місце роботи, так як працює викладачем кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права навчально-наукового юридичного інституту Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника, є кандидатом юридичних наук.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 02 серпня 2014 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №85, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 02 серпня 2014 року.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №41, та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №17, які згідно позовної заяви на даний час проживають з позивачем, що відповідачем і не заперечувалось та підтверджується довідкою про склад сім`ї та проживання виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області 27 червня 2023 року №21.

Згідно вищезазначених свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є ОСОБА_4 (батько) відповідач по справі, та ОСОБА_3 (мати) позивач по справі.

З матеріалів справи та наданих сторонами: відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив та письмовому поясненні (запереченні) встановлено, що сторони по справі на даний час разом не проживають.

Позивач отримує щомісячну грошову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн.

Також судом встановлено, що відповідач працює викладачем в Прикарпатському національному університеті ім.В.Стефаника на постійній основі та отримує заробітну плату, що підтверджується копією довідки про доходи №285 виданою Прикарпатським національним університетом ім.В.Стефаника 25 липня 2023 року.

Іншим місцем роботи відповідача є зайняття адвокатською діяльність в адвокатському бюро «АНДРІЯ ФЕДОРОНЧУКА», що підтверджується копіями квитанцій №1 та №2 податкової Декларації платника податку третьої групи (юридичні особи), які були долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 3000 грн. для кожної дитини, оскільки такий розмір відповідає інтересам дітей, а також врахував положення частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що матеріальне становище відповідача не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн для кожної дитини колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції. Відповідач є працездатним, здійснює адвокатську та викладацьку діяльності, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 може виконувати обов`язки по утриманню дітей у визначеному в оскаржуваному рішенні суду розмірі аліментів. Колегія суддів також вважає, що з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей, а також медикаменти, які необхідні зазначений розмір аліментів не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дітей. При цьому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будь-яких інших осіб на утриманні відповідача немає.

Ураховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанцій визначив розмір аліментів на дитину з батька відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки їхні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відвідують навчальні заклади в першій половині дня, а тому позивачка має змогу отримувати заробіток є необґрунтованими, оскільки позивачка на даний час знаходиться по догляду за дитиною, яка не досягла трьох років, що також було зазначено місцевим судом.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді