РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5066/23

Номер провадження 2/495/2777/2023

06 червня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді одноособово Анісімової Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2023 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про розірвання шлюбу, що зареєстрований 08 вересня 2018 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 398.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано 08 вересня 2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 398, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

З того часу сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували обов`язки як членів подружжя щодо один одного.

Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зауважує позивач, з перших днів подружнього життя у сторін була дружня сім`я, заснована на почуттях любові та поваги один до одного, але з часом почуття поступово зіпсувалися та згасли. Позивач з відповідачем неодноразово намагалися зберегти сім`ю заради дитини, однак їм цього не вдалося зробити, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у червні 2022 року.

Враховуючи, що сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримуються сімейних стосунків, спору щодо розподілу майна та утримання дитини немає, позивач змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

18.05.2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначена дата судового засідання.

У матеріалах справи міститься заява позивача, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач також подав до суду заяву, якою не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, не має жодних заперечень проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2018 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 398, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03.03.2021 року.

Як вказує позивач в своїх позовних вимогах, з початку укладення шлюбу сімейні відносини складалися добре, мали місце любов, взаєморозуміння, вірність та повага одне до одного, але з часом почуття поступово зіпсувалися та згасли. На даний момент позивач та відповідач живуть окремо, спільного господарства не ведуть, сімейних стосунків не підтримують. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження буде суперечити інтересам кожного з них.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд бере до уваги той факт, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача та їхньої спільної дитини, тому її позовні вимоги у частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо питання судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача.

До питання відшкодування витрат на правову допомогу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу вказаний у сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Але позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу, який би свідчив про факт надання правової допомоги, не доведено здійснення позивачем витрат, оскільки відсутні документи, що підтверджують оплату правової допомоги, а саме квитанції, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи, які підтверджували факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Тому у цій частині позовних вимог не може бути задоволено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 109-110, 112, 115 СК України, ст. ст. 12, 13, 83, 258, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), які мають на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 08 вересня 2018 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 398, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова