ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9863/23
провадження № 2/753/5335/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 14 червня 2023 року.

Під час вирішення питання про відкриття провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що справу слід передати за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою, зокрема, про усунення ОСОБА_2 від спадкування майна за померлою ОСОБА_3 , яке складається з: квартири АДРЕСА_1 , садового будинку під АДРЕСА_2 , садового будинку під АДРЕСА_2 , земельної ділянки під кадастровим номером :37:186:01052, площею 0,06 га, земельної ділянки під кадастровим номером :37:186:01051, легкового автомобілю седан "Lioncel" 2007 року випуску, чорного кольору, виробництва КНР, 0,5 будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (за спадковою трансмісією).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року № 638/1988/17 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 489/2055/19 Верховний Суд зазначив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

7.16. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

7.24. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

З урахуванням наведеного, позов про усунення від права спадкування, має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна (за його наявності у спадковій масі) за правилами виключної підсудності.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України (виключна підсудність), позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З позовної заяви вбачається, що до спадкового майна входить, зокрема нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_4 , що територіально відноситься до Оболонського району м. Києва та садовий будинок під АДРЕСА_2 , садовий будинок під АДРЕСА_2 , земельна ділянка кадастровий номер :37:186:01052, площею 0,06 га, земельна ділянка кадастровий номер :37:186:01051, що територіально відноситься до Вишгородського району Київської області. Жодного нерухомого майна, яке входить до спадкового майна після померлої ОСОБА_3 , на території Дарницького району м.Києва немає.

Отже, оскільки основна частина нерухомого майна, щодо спадкування якого виник спір між позивачем та відповідачем, знаходиться у Вишгородському районі Київської області, даний спір підсудний саме Вишгородському районному суду Київської області.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною третьою статті 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене вище, вважаю, що вказана позовна заява підлягає передачі на розгляд за підсудністю до належного суду, тобто за місцезнаходженням основної частини спірного майна, а саме до Вишгородського районного суду Київської області.

Керуючись пунктом 1 частиною першою, частиною третьою статті 31, статтями 30, 32, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

матеріали цивільної справи № 753/9863/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування, надіслати до Вишгородського районного суду Київської області (адреса: 07300, Київська обл, м. Вишгород, вул. Кургузова, 7) за територіальною підсудністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.В. Шаповалова