Справа № 163/610/23
Провадження № 2/163/134/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання непрацездатного батька,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кривошей А.М. просить ухвалити рішення про зменшення розміру присуджених з позивача рішенням суду від 05 березня 2020 року аліментів на утримання його непрацездатного батька з 1/5 до 1/20 частки заробітку (доходу) щомісяця.

Заявлені позовні вимоги представник обґрунтував тим, що з часу присудження аліментів життєві обставини та матеріальний стан позивача змінились. Позивач на даний час проходить службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні (м.Краматорськ) ДПС України та з початку розпочатої росією війни проти України несе військову службу в зоні бойових дій. Позивач отримує відповідне грошове забезпечення, будь-яких інших доходів не має, як і не має можливості отримувати додатковий заробіток для належного утримання своєї родини та батька.

На законодавчому рівні держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Визначене постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 грошове забезпечення військовослужбовців та додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану виплачується державою, в першу чергу, саме військовослужбовцям для гарантії їх достатнього матеріального забезпечення, а в умовах воєнного стану є однією з мір, яка покриває ризики загибелі чи каліцтва військовослужбовця під час виконання свого обов`язку по захисту України від російських загарбників. У розпорядженні отриманими коштами пріоритетним є їх спрямування на виживання військовослужбовця.

11 лютого 2023 року позивач отримав поранення і був отруєний невідомим газом, у зв`язку із чим проходив медичне лікування у закладі МОЗ. Також позивач витрачав власні кошти для придбання необхідних в умовах війни та виконання військових завдань предметів (квадрокоптерів, тепловізорів).

Половина доходу позивача відходить на забезпечення належних умов проживання його родини у складі матері, брата та двох сестер, оскільки мати не може працювати, так як здійснює догляд за братом і сестрою позивача, які є особами з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, відповідно, а друга сестра є неповнолітньою. Відповідач сплачує на неповнолітню сестру позивача аліменти, розмір яких у 2023 році склав 1372 гривень, при цьому, незважаючи на значний розмір отримуваних від позивача аліментів (наприклад, у грудні 2022 року 31511,06 гривень), будь-яких додаткових витрат на потреби своєї дочки не здійснює.

Підставою для присудження судом аліментів на утримання відповідача була потреба у його постійному амбулаторному та періодичному стаціонарному лікуванні, що вимагає значних коштів, проте такого лікування відповідач від дня присудження аліментів не проходив, відповідно, необхідних для цього витрат не ніс. Стан здоров`я відповідача дозволяє йому користуватися моторолером, жити повноцінним життям та проживати у цивільному шлюбі.

За викладених обставин та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму у 2023 році для осіб, які втратили працездатність, в сумі 2093 гривень, необхідності позивача у власному забезпеченні як військовослужбовця, перебування на його утриманні матері та сестри, небажання відповідача надавати з отриманих аліментів матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці, вважає необхідним зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів на утримання відповідача до 1/20 заробітку (доходу), що більш як у два рази перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, і буде достатнім для його потреб в амбулаторному та періодичному стаціонарному лікуванні.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що збільшення доходу позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки збільшений дохід свідчить про можливість надання збільшеної матеріальної допомоги на утримання непрацездатного батька. В той же час збільшений дохід (заробітну плату) позивач має тимчасово, а саме в періоди перебування в зоні бойових дій. Після ротації військовослужбовців та взаємозаміни особового складу підрозділу, що проводиться періодично, дохід позивача буде відповідати попередньому. Перебування на утриманні позивача членів його родини не відповідає дійсності, оскільки одна сестра позивача померла ще до подання цього позову, на іншу він як батько сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, а брат позивача не потребує стороннього догляду, отримує пенсію по інвалідності та має тимчасові заробітки. Сам же він (відповідач) є самотнім чоловіком, дружини або іншої близької людини, яка б могла йому допомагати, немає; єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, з якої вираховуються аліменти на утримання найменшої дочки, тому отримувані від позивача аліменти є для нього вкрай необхідною допомогою. Крім цього, стан його здоров`я доволі погіршився, через що проходив відповідне лікування.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти адвокату Кривошею А.М.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав з наведених у відзиві мотивів та просив у його задоволенні відмовити.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_3 є сином відповідача ОСОБА_2 .

Відповідачу ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності довічно із протипоказанням роботи на висоті, біля води, вогню, рухомих механізмів, що підтверджується копією довідки до акту огляду СМЕК серії ВЛН від 11.11.2011 року.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, з ОСОБА_3 стягнуто в користь ОСОБА_2 на його утримання аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2019 року і довічно.

З розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01 квітня 2023 року вбачається, що у період з січня 2020 року по червень 2022 року розмір заробітної плати позивача складав в межах 5200 5700 гривень, відповідно, аліменти на утримання відповідача у цей період стягувались в межах 800 900 гривень. У липні 2022 року заробітна плата позивача склала 3120,96 гривень, розмір стягуваних за цей місяць аліментів 502,47 гривень. З серпня по грудень 2022 року через відсутність доходу за відомостями відділу ДВС розмір аліментів нараховувався, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати по Ковельському району, і склав 2193,80 гривень.

У січні березні 2023 року розмір доходу позивача суттєва збільшився, відповідно й збільшився розмір стягуваних на відповідача аліментів, а саме:

січень 2023 року: дохід - 85485,60 грн, аліменти 28842,74 грн;

лютий 2023 року: дохід - 216476,30 грн, аліменти 21322,92 грн;

березень 2023 року: дохід - 88330,31 грн, аліменти 17401,07 грн.

Станом на 01 січня 2023 року заборгованість по аліментах відсутня.

Згідно інформації Любомльського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області від 24.01.2023 № 3052/22.9 позивач ОСОБА_3 у період 2020-2021 роки отримував дохід у ДП «Дюбомльське лісове господарство» та у військовій частині НОМЕР_2 , з 2022 року по даний час проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні ДПС України (в/ч НОМЕР_3 , на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_4 ).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 розмір грошового забезпечення позивача ОСОБА_3 з вересня 2022 року по лютий 2023 року склав 469783,49 гривень.

З інформації НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України від 15.02.2023 № 11-1153-23 та від 07.03.2023 № 12/1735-23 вбачається, що з 15.05.2022 по 20.06.2022, з 10.01.2023 по 12.02.2023, з 18.02.2023 по дату видачі довідки (березень 2023 року) позивач приймав участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації на території Донецької області; з 30 червня 2022 року був направлений у відрядження до НОМЕР_5 прикордонного загону, у вересні 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де перебував до січня 2023 року.

З листа первинної медичної картки вбачається, що позивач 11 лютого 2023 року отримав травму та отруєння невідомим газом.

Із консультативного висновку спеціаліста Любомльського ТМО № 104 від 15 травня 2023 року та протоколу комп`ютерної томографії від 15 травня 2023 року вбачається, що позивач звернувся в лікарню зі скаргами на біль в шиї внаслідок отримання травми при падінні; у нього встановлено компресійні клиноподібні переломи тіл хребців С-5 ІІст, С-7 І ст. та перелом остистих відростків С-3, С-5 зі зміщенням.

Довідкою Рівненської сільської ради від 11.04.2023 № 166 стверджено, що відповідач ОСОБА_2 проживає сам по АДРЕСА_1 .

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.04.23 № 28 відповідач ОСОБА_2 по стану здоров`я має діагноз «Переломи інших кісток черепа та кісток обличчя» - хвороба трепанованого черепа, залишкові явища перенесеної важкої ЧМТ, посттравматична енцефалопатія ІІ ст, помірний лікворно-гіпертензивний синдром. Упродовж 2021 2023 років п`ять разів звертався за медичною допомогою: 17.01.2021 та 11.02.2021 самостійно звертався до сімейного лікаря, а 26.01.2023, 20.03.2023, 11.04.2023 здійснювався виїзд сімейного лікаря до його місця проживання. За рекомендаціями лікаря відповідач потребує періодичного стаціонарного та постійного амбулаторного лікування.

09 березня 2023 року відповідач проходив обстеження в інституті серця МОЗ України.

Згідно із ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Статтею 10 СК України визначено, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України).

За змістом ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За змістом ч.1 ст.192 СК України та ч.4 ст.273 ЦПК України під зміною обставин, що впливають на визначені розміри періодичних платежів, належить розуміти, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Значне покращення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для заявлення одержувачем аліментів позову про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду із цим позовом сторона позивача як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на те, що позивач потребує власного матеріального забезпечення, пов`язаного із несенням військової служби, у тому числі в зоні бойових дій, а тому отримане ним грошове забезпечення повинне покривати перш за все його матеріальні потреби; на його утриманні перебувають члени його родини у складі матері, сестри та брата; лікування відповідача не вимагає значних коштів.

У справі встановлено, що на момент ухвалення судом рішення від 05.03.2020 року, позивач ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України.

На даний час позивач проходить військову службу у складі НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України.

Досліджений у справі дохід позивача від дня присудження з нього аліментів свідчить, що з вересня 2022 року його матеріальний стан суттєво покращився і це пов`язано із отриманням ним грошової допомоги у зв`язку із несенням військової служби, у тому числі в зоні бойових дій, відповідно до постанови КМ України від 28.02.2022 № 168.

Загальновідомим фактом є введення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який триває по цей час.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, …, Державної прикордонної служби, … виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

У пункті 8 указаного переліку зі змінами згідно постанови КМ України від 11.11.2022 року № 1263 визначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, … утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Отже, на законодавчому рівні визначено, що передбачена постановою КМ України від 28.02.2022 № 168 додаткова винагорода включається до переліку доходів, з яких утримуються аліменти.

При цьому, жодних обмежень щодо розміру додаткової винагороди (відсоткового співвідношення), з якого допускається вираховування аліментів, законодавець не встановив.

У зв`язку із цим доводи про пріоритетність спрямування такої додаткової винагороди на забезпечення самого військовослужбовця є власним тлумаченням стороною позивача норм чинного законодавства.

В той же час позивач не надав доказів на підтвердження понесення ним витрат на лікування внаслідок поранення та отруєний невідомим газом, не довів безкоштовності такого лікування або суттєвого погіршення стану здоров`я, що вплинуло на його працездатність та продовження несення служби.

Також позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факту витрачання ним власних кошти на придбання необхідних в умовах війни та виконання військових завдань предметів (квадрокоптерів, тепловізорів).

Фактичні обставини справи в сукупності із законодавчими нормами свідчать не про погіршення матеріального становища позивача, а про його покращення.

У зв`язку із цим, в розумінні ст.192 СК України такі обставини самі по собі не можуть слугувати підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача на утримання відповідача аліментів.

Належить зазначити, що як вбачається з матеріалів справи щомісячний розмір додаткової винагороди позивача є різним, оскільки розраховується пропорційно часу його участі у бойових діях або визначених постановою КМУ заходах.

Наразі позивач взагалі не проходить військову службу у зв`язку з отриманою травмою хребта та проходженням відповідного лікування, а відтак такого розміру додаткової винагороди у цей період не отримає.

Щодо перебування на утриманні членів родини позивача, то дана обставина була врахована судом у рішенні від 05 березня 2020 року при визначенні розміру стягуваних з нього аліментів на утримання непрацездатного батька.

При цьому, після ухвалення указаного рішення суду одна сестра позивача ОСОБА_4 , яка мала інвалідність ІІІ групи, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, які б вказували на збільшення матеріальних потреб інших членів сім`ї позивача, порівняно із 2020 роком, коли суд ухвалював рішення, у справі не надано.

Водночас слід зазначити, що покращення матеріального становища позивача вочевидь свідчить про його більші фінансові спроможності забезпечувати родину.

Інші доводи сторони позивача, а саме, що відповідач, окрім стягуваних з нього аліментів, іншої матеріальної допомоги своїй неповнолітній дочці не надає, а також не несе значних витрат на своє лікування, суд відхиляє, оскільки виконання батьківського обов`язку по утриманню неповнолітньої дочки не є предметом розгляду цієї справи, а аліментів на утримання непрацездатного батька по своїй суті не обмежуються лише витратами на лікування.

За змістом ч.ч.1, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із чю1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі досліджених у справі доказів суд дійшов висновку про недоведеність позивачем існування обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення стягуваних в порядку ст.ст.202, 205 СК України аліментів на утримання непрацездатного батька.

У зв`язку із цим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ураховуючи таке прийняте за позовом рішення, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних за рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05 березня 2020 року аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного його тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_3 ; місце проживання АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ;

відповідач ОСОБА_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 .

Дата складання повного тексту рішення 13 червня 2023 року.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь