Справа № 697/1980/20
Провадження № 2/697/10/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.

представника позивача Манзар Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь матеріальні збитки у сумі 344452,00 грн, упущену вигоду в сумі 675000,00 грн., моральну шкоду у сумі 50000,00 грн., понесені судові витрати за оплату правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн., витрати за висновок судової експертизи у розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що ОСОБА_2 24.02.2020 о 16:00 год. у м. Канів Черкаської області по вул. Енергетиків, 125, керуючи вантажним тягачем «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення із автомобілем «DAF XF 105», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2020, яка залишена в силі постановою від 28.08.2020 Черкаського апеляційного суду, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АО/1287139 в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». В результаті ДТП, позивач, як власник автомобіля «DAF XF 105», державний номерний знак НОМЕР_2 , зазнав матеріальних збитків, які виражаються в отриманні значних механічних пошкодженнях і дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент його пошкодження, яка згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 599040,00 грн., ринкова вартість автомобіля після пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 24.02.2020 складає 155588,00 грн. Відповідач повідомлявся про проведення експертизи пошкодженого автомобіля позивача, проте на огляд транспорного засобу не прибув. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» повідомило позивача про виплату страхового відшкодування у межах страхової суми у розмірі 99000,00 грн. (франшиза 1000,00 грн). Відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальні збитки внаслідок пошкодження автомобіля «DAF XF 105», державний номерний знак НОМЕР_2 , отриманого внаслідок ДТП 24.02.2020 у розмірі 344452,00 грн., що є різницею між вартістю матеріального збитку відповідно до висновку експерта, ринковою вартістю автомобіля після пошкоджень отриманих внаслідок ДТП та сумою виплат страхового відшкодування. Крім того, автомобіль «DAF XF 105» державний номерний знак НОМЕР_2 перебував у тимчасовому користуванні на умовах оренди. Внаслідок повного знищення автомобіля, позивач, який є також фізичною особою-підприємцем, втратив упущену вигоду у виді орендної плати в розмірі 25000,00 грн. за кожен місяць, починаючи з 01.03.2020, оскільки договір оренди сідлового тягача був достроково розірваний. Внаслідок ДТП позивачу також було завдано моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку зі знищенням майна автомобіля «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 - що призвело до неможливості з моменту ДТП 24.02.2020 використовувати автомобіль за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків, а саме користування своєю власністю та отримання доходу в особистих цілях, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, і одним із основних видів його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Також позивач поніс витрати на проведення експертизи та правову допомогу.

Під час підготовчого провадження 02.12.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у заявлених вимогах повністю. Свої заперечення відповідач обгрунтовує тим, що додані до позову копії доказів не засвідчені належним чином, що є перешкодою у відкритті провадження та є підставою для залишення позову без руху. Крім того, він не може переконатися на підставі яких саме доказів подано позов, оскільки потерпілим був визнаний ОСОБА_3 і він наголошував на це суду. ОСОБА_1 отримав статус позивача всупереч тому, що потерпілим по справі № 697/508/20 є ОСОБА_3 . Договір між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 є удаваним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства. При розгляді справи № 697/508/20 не було жодного документа щодо приналежності автомобіля потерпілого ОСОБА_3 до правових відносин між вищевказаними бізнесменами-родичами. Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 нічим не підтверджений, доказів про витрати на правову допомогу та сплачених обов`язкових платежів до бюджету адвокатом не надано. Якщо автомобіль визнано фізично знищеним, власнику повинна відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а відповідач має право на отримання пошкодженого транспортного засобу. В справі є протилежні дані СК «Ю.ЕС.АЙ» та СПД ОСОБА_5 щодо вартості автомобіля як до та після ДТП. ОСОБА_1 не пропонував йому, відповідачу, забрати автомобіль і телефоном повідомив, що ліквідні деталі з цього автомобіля вже ним продані. Оскільки позивачем не надано належного доказу вартості працездатних та ліквідних складових КТЗ чи передачі відповідачу транспортного засобу, ним не доведено розмір матеріальної шкоди КТЗ.

Цивільна справа знаходилась в провадженні головуючого - судді Сивухіна Г.С. з 04.11.2020.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.05.2022 справу передано головуючому - судді Льон О.М.

Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №36 від 11.04.2023, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку, та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 11.04.2023 був проведений повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом про повторний авторозподіл від 11.04.2023 справу передано для подальшого розгляду головуючому - судді Колісник Л.О., ухвалою від 12.04.2023 справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання на 18.05.2023.

Розгляд справи відкладався неодноразово у зв`язку із заявами та клопотаннями представника відповідача.

В судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Манзар Т.В.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримала позов з підстав, заявлених у ньому, пояснила, що відповідачем позивачу завдана шкода внаслідок пошкодження його транспорного засобу, який був припаркований. Експертом встановлено, що сума матеріальної шкоди внаслідок знищення транспорного засобу відповідає ринковій вартості автомобіля до ДТП, також визначено його вартість після ДТП. Страховою компанією відшкодовано позивачу 99000,00 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. У зв`язку з недостатністю страхового відшкодування винна особа повинна сплатити різницю між сумою збитків, сумою відшкодування та ринковою вартістю автомобіля після ДТП, тобто 344452,00 грн. Також позивач є фізичною особою підприємцем, одним з видів діяльності якого є передача майна в оренду. Згідно з договором оренди транспорного засобу позивач мав би отримувати щомісяця по 25000,00 грн. Оскільки договір оренди був розірваний через неможливість використання транспорного засобу внаслідок його пошкодження, позивач втратив упущену вигоду за період з 01.03.2020 до 01.06.2022 в розмірі 675000,00 грн. У зв`язку зі знищенням автомобіля, неможливістю передання його в оренду, позивачу також завдана моральна шкода у розмірі 50000,00 грн. На користь позивача також необхідно стягнути витрати на правову допомогу та на проведення експертизи.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, уповноважив представляти свої інтереси представника - адвоката Сіренка О.В.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки в судове засідання, призначене 03.10.2023, визнано судом неповажними, про причини своєї неявки в судове засідання 05.12.2023 не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача та представника відповідача, оскільки вони повідомлялися належним чином про розгляд справи, їм було надано достатьо часу для подання заяв про суті та з процесуальних питань, а також відстоювання власної позиції. Їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення представника позивача, враховуючи доводи та заперечення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2020, яка залишена в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 28.08.2020, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_2 24.02.2020 о 16:00 год у м. Канів Черкаської області по вул. Енергетиків, 125, керуючи вантажним тягачем «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення із автомобілем «DAF XF 105», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, постанова Черкаського районного суду Черкаської області від 24.07.2020 є обов`язковою в частині встановлення факту скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди 24.02.2020 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1287139 у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», відповідно до якого встановлений ліміт відповідальності 100000 грн, франшиза 1000,00 грн.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , транспортний засіб автомобіля марки «DAF XF 105», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу марки «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

У відповідності до висновку експерта № 59 від 30.03.2020 судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що вартість ремонту транспорного засобу марки «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_2 після пошкодження складає 1114026,73 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження. При цьому висновком встановлено, що ринкова вартість автомобіля «DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП 24.02.2019 до моменту ушкодження складає 599040,00 грн. Ринкова вартість автомобіля «DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 24.02.2020 складає 155588,00 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля «DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 24.02.2020 складає 599040,00 грн.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, позивачу як власнику пошкодженого транспортного засобу «DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1287139 було виплачено страхове відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», як страховиком особи, відповідальної за завдану шкоду внаслідок ДТП ОСОБА_2 , в межах встановленого ліміту в сумі 99000,00 грн (франшиза 1000,00 грн).

Інша частина матеріального збитку власнику автомобіля «DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 не відшкодована.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням обставин справи, фізичного знищення внаслідок ДТП автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 та доказів, наданих сторонами на підтвердження вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю між вартістю матеріального збитку, що відповідає вартості автомобіля на момент пошкодження, ринковою вартістю автомобіля після пошкоджень внаслідок ДТП та сумою страхового відшкодування.

При визначенні суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує висновок експерта № 59 від 30.03.2020 судової автотоварознавчої експертизи, оскільки такий відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості доказів.

Доводи відповідача та його представника щодо недопустимості цього висновку у зв`язку з проведенням огляду автомобіля без участі відповідача суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази щодо належного повідомлення відповідача про проведення експертизи.

Крім того, суд враховує, що учасникам надавалися рівні можливості для реалізації своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, збирання, подання доказів. У справі також призначалася автотоварознавча експертиза за клопотанням відповідача.

Проведення експертизи неодноразово відкладалося у зв`язку із оскарженням ухвал суду про призначення експертизи, відводами складу суду, заявленими представником відповідача та його клопотаннями про відкладення розгляду справи.

02.02.2023 проведена судова транспортно-товарознавча експертиза та суду надано висновок експерта № СЕ-19/124-22/9053-АВ від 02.02.2023, в якому зазначено, що встановити та розрахувати вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, яка мала місце 24.02.2020 за участю саме автомобіля «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 не представляється можливим. Встановити вартість працездатних та ліквідних складових КТЗ автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 на час проведення експертизи не представляється можливим в зв`язку з відсутністю таких складників КТЗ. Складники, які демонтовані позивачем з автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 та представлені на огляд на час проведення експертизи: кабіна, платформа(рама), задній міст, залишки складників в пошкодженому вигляді та частково розукомплектований двигун.

Представник відповідача не погодився з висновками цієї експертизи у зв`язку з тим, що він не був присутній при огляді автомобіля, а повідомлення про проведення експертизи йому не направлялося. Крім того, сторона відповідача аргументує невизнання позову тим, що пошкоджений транспортний засіб підлягає передачі відповідачу, але через розукомплектованість автомобіля відповідач не може отримати його залишки.

Суд вважає такі доводи представника відповідача безпідставними, оскільки специфіка проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу, деталі якого мають приховані пошкодження, передбачає його розукомплектування для визначення реального розміру шкоди, про що й зазначено у висновку експерта № 59 від 30.03.2020.

Крім того, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене, доводи відповідача та його представника щодо необхідності передання залишків транспортного засобу відповідачу у випадку фізичного знищення автомобіля не ґрунтуються на правових нормах, оскільки такий обов`язок не передбачений ч.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин суд вважає обгрунтованою вимогу позивача щодо відшкодування шкоди в розмірі 344452,00 грн., оскільки вона є доведеною належними та допустимими доказами. Доводи відповідача про його відсутність при проведенні експертизи 30.03.2020 екпертом ОСОБА_5 висновків суду не змінюють. Крім того, суд сприяв відповідачу та його представнику у збиранні доказів, зокрема і призначивши за його клопотанням у справі експертизу, яка у зв`язку з оскарженням відповідачем ухвал суду про її призначення та несплатою витрат на проведення експертизи не була проведена у визначені законом строки.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 675000,00 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

На підтвердження упущеної вигоди у зв`язку зі знищенням транспорного засобу позивач подав договір про оренду транспорного засобу DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , акт приймання-передачі сідлового тягача від 01.12.2019, лист орендаря з пропозицією про розірвання договору оренди сідлового тягача у зв`язку з його пошкодженням від 26.02.2020 за № 132, лист без дати та номеру про надання згоди позивача на розірвання договору оренди сідлового тягача від 01.12.2019. Розраховуючи суму упущеної вигоди, позивач посилається на умови договору оренди тягача від 01.12.2019, зокрема розмір орендної плати, визначеної цим договором.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами 1,2 ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина 1 ст. 283 ГК України, яка регулює оренду майна у сфері господарювання, визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. При цьому вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів оренди у сфері господарювання не передбачено.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (ч.1 ст. 24 ЦК України).

За вимогами ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до ст. 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20.09.2018 у справі N 751/3840/15-ц (провадження N 14-280цс18); від 24.04.2018 у справі N 303/5186/15-ц (провадження N 14-86цс18); від 15.05.2019 у справі N 904/10132/17 (провадження N 12-43гс19); від 21.09.2019 у справі N 922/4239/16 (провадження N 12-102гс19); від 03.07.2019 у справі N 916/1261/18 (провадження N 12-37гс19); від 09.10.2019 у справі N 209/1721/14-ц (провадження N 14-418цс19).

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14.03.2018 у справі N 2-7615/10 (провадження N 14-17цс18), від 05.06.2018 у справі N 522/7909/16-ц (провадження N 14-150цс18)).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13.03.2018 у справі N 306/2004/15-ц (провадження N 14-39цс18), від 15.05.2019 у справі N 904/10132/17 (провадження N 12-43гс19), від 02.10.2019 у справі N 263/2359/19 (провадження N 14-467цс19), від 25.02.2020 у справі N 916/385/19 (провадження N 12-167гс19).

Згідно із ч.1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У ч.1 ст. 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям "суб`єкт господарювання".

У постанові від 25.02.2020 у справі N 916/385/19 (провадження N 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Для вирішення питання, чи підлягає договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП, нотаріальному посвідченню згідно із ч. 2 ст. 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими.

Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності.

Такі ж висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 125/1216/20.

Доводи позивача щодо наявності упущеної вигоди обґрунтовуються тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність, в тому числі шляхом передачі в оренду власного та орендованого нерухомого майна. Позивач зазначає, що у зв`язку з неможливістю отримання орендної плати за найм транспортного засобу DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 через його знищення і відповідно розірвання договору оренди, не отримав упущену вигоду.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача та його представника, доказам наданим на підтвердження їх позиції, суд встановив, що сторонами договору оренди від 01.12.2019 сідлового тягача DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 зазначені приватний підприємець ОСОБА_1 та приватний підприємець ОСОБА_4 . Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фізична особапідприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність за такими видами господарської діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Проте надання позивачем самого лише договору оренди транспортного засобу та листів сторін цього договору, якими вони погодили його розірвання, не є достатніми, належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження як виду правовідносин між сторонами договору, так і розміру упущеної вигоди позивача у вигляді доходів, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

Відповідно до договору про оренду сідлового тягача та акту приймання-передачі цього майна, орендар мав право користуватися вказаним транспорним засобом з часу його передання з 01.12.2019 та з цього часу взяв на себе обов`язок сплатити орендодавцю орендну плату, визначену умовами договору. Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання позивачем саме як фізичною-особою підприємцем орендної плати за передання в оренду саме транспортного засобу (виписки з рахунку фізичної-особи підприємця про отримання орендної плати згідно договору від 01.12.2019, прибуткових касових ордерів, квитанцій, платіжних доручень (інструкцій), податкової декларації про доходи), які б поза розумним сумнівом підтверджували право та підстави стягнення з відповідача на користь позивача визначеного ним розміру упущеної вигоди. У зв`язку з цим суд не може встановити, чи були відносини сторін договору оренди сідлового тягача від 01.12.2019 господарськими.

Крім того, позивач та його представник зазначають, що упущена вигода має становити суму, яка відповідає розміру орендної плати, визначеної договором з 01.03.2020 до 01.06.2022. Втім, в матеріалах справи відсутні докази, що обгрунтовують беззаперечність та реальність отримання доходу позивачем як фізичною особою-підприємцем за весь цей період, якби транспорний засіб DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не був пошкоджений.

Так, в договорі оренди сідлового тягача від 01.12.2020 не визначено період, протягом якого орендар мав право користуватися майном та відповідно обов`язок сплачувати орендну плату за конкретний період. Більше того, строк дії договору оренди сідлового тягача від 01.12.2020 встановлений з 01.12.2019 поки жодна із Сторін не вимагатиме його розірвання.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір оренди сідлового тягача не міг бути розірваний сторонами в будь який момент його дії, як і не надано доказів, що дохід у формі орендної плати за цим договором позивач отримував би до 01.06.2022. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів, що упущена вигода (збитки) необхідно стягувати з відповідача з 01.03.2020 до 01.06.2022.

У відповідності до ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь упущеної вигоди у вигляді орендної плати, яку б він отримав як фізична особапідприємець якби транспортний засіб DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 не був знищений в результаті ДТП за участю ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що внаслідок пошкодження з вини відповідача транспортного засобу DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачу безсумнівно була заподіяна моральна шкода, що полягає у його переживаннях внаслідок такого пошкодження майна, яке виключає його подальшу експлуатацію за цільовим призначенням. Позивач також докладав додаткові зусилля для отримання компенсації за пошкодження транспорного засобу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц.

Також, суд враховує, що ОСОБА_2 після скоєння ДТП не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення негативних наслідків свого діяння і завданої шкоди. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок ДТП позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, яка має бути компенсована у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до наданої представником позивача квитанції № 35 від 02.11.2023, загальна сума витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, яку він сплатив адвокату Манзар Т.В. становить 20000,00 грн. (т.4 а.с.46).

Оскільки, рішенням суду у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_8 про стягнення упущеної вигоди в сумі 675000,00 грн відмовлено, 1/3 суми витрат на правову допомогу, тобто 6666,67 грн. (20000 / 3 = 6666,67) до стягнення з відповідача на підставі положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, не підлягає.

Позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків в сумі 344452,00 грн. задоволено повністю, тому до стягнення з відповідача підлягають витрати в розмірі 6666,67 грн. (20000 / 3 = 6666,67).

Щодо іншої частини витрат на правову допомогу в сумі 6666,67 грн. (20000 / 3 = 6666,67), суд зазначає наступне.

Так, позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 10000,00 грн.

Пропорційність задоволених позовних вимог позивача складає 20 % (10000 х 100 / 50000 = 20%).

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в цій частині в розмірі 1333,33 грн. (6666,67 х 20% = 1333,33).

Загальний розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до задоволених вимог становить 8000,00 грн.

Згідно з вимогами ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Докази понесення судових витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи N 59 від 30.03.2020 в сумі 5000 грн. 00 коп. подано представником позивача у визначений ст. 141 ЦПК України.

Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату послуг експерта від відповідача чи його представника не надходили.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в частині витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи № 59 від 30.03.2020 в сумі 5000,00 грн є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання роботи, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, пропорційності задоволених позовних вимог, а, отже, є такою, що підлягає до задоволення.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі пропорційному до задоволених вимог, а саме в сумі 3612,52 грн., оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.12,13,81,133,141,259,265,268,273,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальні збитки в сумі 344 452,00 грн. (триста сорок чотири тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати за оплату правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 3612,52 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.12.2023.

Головуючий Л . О . Колісник