Справа №461/2890/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

при секретарі Штогрині В.-Н. Л.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що вона на праві спільної часткової власності володіє частки трьохкімнатної квартири у буд. АДРЕСА_1 . Вказує, що стосовно вказаної квартири у неї, та її брата ОСОБА_3 який теж володіє частки квартири, відсутні обтяження. В той же час, маючи намір продати свою частку, їй стало відомо що в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про заборону відчуження майна, а саме вищевказаної квартири, що є перешкодою для укладення договору купівлі-продажу. Позивач зазначає, що Галицьким відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) допущено описку щодо номера квартири у постанові про відкриття виконавчого провадження, внаслідок чого вона впродовж 16 років не знала та не могла знати про наявність відповідного запису в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, з інформації, що міститься у вказаному реєстрі, вбачається. що арешт на квартиру було накладено на підставі постанови виконавця Галицького ВДВС Сіщука В.В. про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2007 року Позивач вказує, що за результатами пошуку у Єдиному реєстрі боржників відомості про неї як боржника відсутні, також відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно неї у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Враховуючи вищенаведене, позивач просила скасувати обтяження квартири з вилученням відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі.

Позиція сторін по справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2001 року, ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 купили, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали квартиру АДРЕСА_2 .

З довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Галицькою районною адміністрацією ЛМР, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 21.08.2001 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 15 серпня 2001 року, серії НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частки квартири АДРЕСА_2 та відповідно реєстраційного посвідчення від 15 серпня 2001 року, серії НОМЕР_2 частки на праві спільної часткової власності належить її брату ОСОБА_3 .

Право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 підтверджується також довідкою Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 306-з від 23.01.2023 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , остання складається з кухні, коридору, санвузла, трьох житлових кімнат. Загальна площа квартири становить 50,6 кв. м. Крім того, до складу квартири також належить підвал, площею 4 кв.м.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_4 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови виконавця ВДВС Галицького ЛМУЮ Сіщука В.В, про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2007 року (номер запису про обтяження 5688310). У додаткових відомостях зазначено, що арешт накладено з метою забезпечення виконання ухвали по справі №2-2450, виданої 15.06.2007 року Галицьким районним судом м. Львова. При цьому, власником квартири АДРЕСА_5 за вищевказаною адресою, на яку накладено арешт, помилково зазначено ОСОБА_1 .

З відповіді Галицького відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції на адвокатський запит № В-9 № 11083 від 12.04.2023 року вбачається, що перевірити наявність внесених виконавчих проваджень до ЄДРВП можливо лише після 2007 року, а тому надати інформацію щодо виконавчого провадження 88/В-4 від 17.09.2007 року немає технічної можливості.

З відповіді Галицького відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції на заяву від 06.06.2023 року вбачається, що згідно бази даних АСВП неможливо встановити дані виконавчого документу щодо накладення арешту № 5688310 від 19.09.2007 на майно боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до довідки Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2023 року № 2-2450-арх, згідно перевірки архівних показчиків за 2007-2008 року, справа № 2-2450 щодо накладення арешту на кв. АДРЕСА_4 у провадженні Галицького районного суду м. Львова не перебувала.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 немає.

Мотиви прийняття рішення судом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

При цьому суд вважає, що арешт має бути знятий саме рішенням суду за позовом власника, а не у межах подання скарги боржника у виконавчому провадженні, адже виконавче провадження взагалі відсутнє, а судова справа в межах якої накладався арешт у провадженні Галицького районного суду м. Львова не перебувала, тож права власника мають бути захищені у ефективний спосіб, при цьому зворотне призведе до неможливості відновлення за захисту прав людини.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, цивільний процесуальний закон зобов`язує суд діяти в межах заявлених позовних вимог, однак відповідне не означає, що суд має застосовувати саме те редакційне формулювання позовних вимог, яке викладене у прохальній частині позову.

Суд має виявити сутнісний зміст позову, який у даному випадку полягає у тому, що позивач вимагає звільнення його майна з-під арешту для можливості реалізації прав власника.

Але позивач не вірно сформулював вимоги та просить зняти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , при цьому арешт на вказану квартиру взагалі не накладався.

Дотримуючись принципу juranovitcuria ("суд знає закони") суд у даному випадку дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_4 , оскільки саме на неї помилково був накладений арешт і саме арешт на вказану квартиру, де помилково власником зазначено ОСОБА_1 , перешкоджає останній розпорядитись належною їй часткою в квартирі АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою.

Ураховуючи висновки суду щодо вірного порядку звільнення з-під арешту належного позивачу майна суд зазначає про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 265, 273, 274ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_4 , дані про який містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за наступними реквізитами:

-Тип обтяження: арешт нерухомого майна;

-Реєстраційний номер обтяження: 5688310;

-Зареєстровано: 19.09.2007, 15:33:05 за № 5688310 реєстратором: Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена, 149-Ю. (032)-232-72-82;

-Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 88/В-4, 17.09.2007, ВДВС Галицького ЛМУЮ, ОСОБА_6 ;

-Об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_6 ;

-Власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду;

-Додаткові дані: окреме нерухоме майно

--Заявник: ВДВС Галицького ЛМУЮ, 79008, м. Львів. вул. Торгова 11.

В іншій частині позову - відмовити.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) , адреса: 79019, м. Львів. пр. В. Чорновола, 39, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко