Справа № 182/1309/15-ц
Провадження № 4-с/0182/6/2023
У Х В А Л А

Іменем України

14.06.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., за участю секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополь скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ковчишиної Анни Івіанівни, щодо винисення постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, третя особа ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою на постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ковчишиної А.І. ВП №47565433 від 20.03.2019 року про встановлення для нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування скарги заявник ОСОБА_1 зазначає, що згідно з рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 03.04.2015 року у справі №182/1309/15-ц було задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до нього та ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частина усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 03.03.2015 року до досягнення дітей повноліття.

На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист від 03.04.2015 року.

02.06.2015 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 47565433. 20.03.2019 року державним виконавцем Компанієць Є.В. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стала нарахована державним виконавцем заборгованість по виконавчу листу, яка перевищує суму відповідних платежів по аліментам за шість місяців. Однак, такі дії державного виконавця є безпідставними, оскільки в нього дійсно існує заборгованість, але не згоден з її розміром. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, він виявив, що деякі суми аліментів, які були сплачені, не враховані державним виконавцем при визначенні розміру заборгованості. Протягом вересня 2021 року він двічі отримував розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні ВП №47565433 і кожного разу її розмір зменшується. ОСОБА_1 не заперечує про наявність заборгованості по аліментам, але при наявності обмежувального припису щодо виїзду за межі України, він не має ніякої можливості ліквідувати наявну заборгованість. До червня 2021 року він працював електрогазозварником в ТОВ «Нікопрогресбуд». Виконання його посадових обов`язків пов`язаний зі шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища, у зв`язку з погіршення стану здоров`я він не міг продовжувати свою роботу на займаній посаді, та після проходження медогляду був вимушений залишити своє попереднє місце роботи, та з 03.06.2021 року являється безробітним і знаходиться на обліку в Нікопольському центрі зайнятості населення, та отримує середній дохід в сумі 4146,78 грн. згідно довідки від 01.09.2021 року за № 1321, інших доходів не отримує. У зв`язку з скрутним становищем він почав збирати документи для виїзду за кордон, під час збирання документі що на нього накладені обмеження на виїзд за кордон. Для з`ясування обставин накладення цих обмежень він звернувся до ДВС, де його ознайомили з постановою від 20.03.2019 року, про існування якої до звернення він не був обізнаний. Тільки 16.09.2021 року на підставі його звернення була вручена копія постанови від 20.03.2019 року, винесена державним виконавцем Компанієць Є.В., про обмеження виїзду за межі України у зв`язку з існуванням заборгованості по сплаті аліментів. Про наявність такого обмеження він не знав, постанова на його адресу не надходила, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази її надіслання. Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення будь-якого документа: відсутні повідомлення, конверти з листами, що повернулися через сплив терміну зберігання, або відмовою у їх отриманні, витяги з реєстрів поштових відправлень. Таким чином, наявне обмеження порушує право на працю. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не дає мені можливості реалізувати себе за своєю спеціальністю, що унеможливлює покращення платоспроможності та сплату аліментів. Вважає, що строки оскарження постанови він пропустив з поважних причин, а тому просить суд постановити ухвалу, якою поновити строк звернення із цією скаргою до суду, визнавши причини пропуску такого строку поважними (а.с.1-5).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання , подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа - ОСОБА_3 не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини її неявки суду не відомі.

Дослідивши письмові докази та копію матеріалів виконавчого провадження №59789657, суд приходить до наступного.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року за скаргою відкрито провадження, поновлено заявнику ОСОБА_1 строк для звернення до суду зі скаргою (а.с.20-21)

Ухвалою суду від 21.02.2022 року витребувано копію виконавчого провадження ВП 47565433 (а.с. 35)

У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які суди, в силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", застосовують при розгляді справ, як джерело права.

Так, у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Постановою Державного виконавця Компанієць Є.В. від 02.06.2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47565433 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

20.03.2019 року Державним виконавцем Компанієць Є.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

01.02.2022 року Державним виконавцем Саліоновою Т.О. складено розрахунок, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з березня 2015 року по січень 2022 року становила 89 526,80 грн.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами третьою, восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункт 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5), за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 13, 57, 912, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (пункт 4 розділу XIII Інструкції № 512/5).

З матеріалів справи вбачається, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 01.02.2022 року за період з березеня 2015 року по квітень 2016 року складає 9 222,00 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов, боржником до суду не надано.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, колегія суддів вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, відносно боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Доказів погашення даної заборгованості по сплаті аліментів заявник суду не надав.

Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця винесена згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав третьої особи дитини, жодним чином не позбавляють боржника права на працю, то доводи скаржника щодо порушення оскаржуваною постановою його прав, є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення його прав державним виконавцем в ході виконавчого провадження в межах доводів скарги, у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 158, 447- 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ковчишиної Анни Івіанівни, щодо винисення постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, третя особа ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня її повного складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 19.06.2023 року.

Суддя: О. В. Рунчева