Справа № 466/1106/19
Провадження № 2/466/85/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В., Балковому Н.Д.,

Назаркевич Ю.В., Хомляк О.П.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя,

у с т а н о в и в:

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що під час шлюбу нею та відповідачем ОСОБА_2 у 2009 році було придбано квартиру АДРЕСА_1 . У цьому житлі зареєстровані вона, ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, яка додається до позовної заяви.

30 вересня 2008 року відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру серії НОМЕР_1 , яке зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 січня 2009 року, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за номером 21567787.

Відповідач вважає себе одноосібним власником квартири, змінив замки і не допускає її до приміщення, більше того здає в оренду спірну квартиру стороннім особам. Внаслідок таких протиправних дій відповідача, вона звернулася в поліцію із заявою про захист, реєстраційний номер 2616.

Таким чином, вважає, що спірна квартира є її з відповідачем спільною сумісною власністю.

Зважаючи на те, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа №466/9544/18 про розірвання шлюбу, вона, позивач, бажає змінити правовідношення щодо права власності на вищевказану спірну квартиру, оскільки вважає, що вказана квартира є її з відповідачем спільною сумісною власністю та їх частки у спільному сумісному майні є рівними, тобто кожному із співвласників належить по 1/2 ідеальній частці вказаної вище квартири.

З огляду на наведені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя, припинивши їх із відповідачем спільну власність на вищевказану квартиру, визначивши кожному по 1/2 ідеальної частки у спільному майні подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 20189 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільному майні передано для розгляду судді Глинській Д.Б. (єдиний унікальний номер судової справи:466/1106/19).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Глинської Д.Б. від 15 лютого 2019 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільному майні прийнято до розгляду з правилами спрощеного позовного провадження.

Крім цього, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено ОСОБА_2 та/або будь-яким особам, у тому числі державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачу в іпотеку та вчинення будь яких інших дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

13 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про визначення розміру часток у спільному майні, в якому зазначив про наступне.

Ознайомившись із позицією позивача, що викладена в позовній заяві та вимогою щодо визнання спільним майном квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на нього, він вважає, що зазначені вимоги не можуть бути задоволені, а факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам.

25 червня 2007 року між ним та ДП «Інтеграл-буд» ТОВ «Фірма Інтеграл» було укладено договір, за яким комітент уповноважує комісіонера вчинити правочин на створення нерухомого майна та організувати будівництво об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , а саме квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на 5-му поверсі, загальною площею 44,3 кв. м, житловою площею 21,2 кв.м. Вартість нерухомості складає 279 090,00 грн.

У відповідності до умов цього договору ним було сплачено 70% загальної суми у термін до 03 липня 2007 року, тобто 195 300,00 грн. Вказану суму він сплачував особисто. Його колишня дружина жодного разу не була присутньою при перерахунку ним коштів за придбану квартиру. Ним за власні кошти було зроблено ремонт у квартирі, придбані меблі тощо. В той період часу його дружина навчалась і він ще оплачував її навчання, оскільки на час укладення шлюбу, а також весь період після нього аж до розірвання шлюбних відносин, його дружина ніде не працювала та перебувала на повному його утриманні.

Жодних грошових коштів ні від неї, ні від її родичів на придбання квартири чи іншого майна він не отримував.

Вказана квартира була придбана виключно за грошові кошти, які він заробив, перебуваючи довгий період часу на заробітках у Португалії, де він також і довгий час проживав. Вказані зароблені кошти він пересилав своїй матері, яка їх зберігала. Позивач про це знала, тому питання на кого буде оформлюватися житло не ставилося взагалі.

В підтвердження цього надає до суду копії трудових контрактів, які перекладені на українську мову, про те що він офіційно був працевлаштований, отримував достойну заробітну плату та згідно контрактів офіційно заробив близько 25 тисяч євро. Крім цього, перебуваючи в Португалії, він виконував також понадурочну роботу, за яку отримував неофіційну платню, яка становила не менше офіційної заробітної плати .

У вказаний період часу він мав хорошу роботу і фінансово забезпечував свою сім`ю, а зароблені гроші накопичував.

При купівлі квартири він сплатив повну її вартість.

Тобто, він вважає, що вказане майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

В зв`язку з цим фактом вказана квартира була оформлена на нього, а не на його колишню дружину, чи на них обох в рівних частках. На протязі 7-ми років у позивач ОСОБА_1 не ставила питання про оформлення частки цієї квартири на неї та лише після припинення шлюбних відносин намагається незаконно заволодіти часткою квартири.

Окремо вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано документи на право власності на квартиру, які були нею викрадені. Цей факт змусив його звертатись в органи поліції, подавати оголошення в газету, та в подальшому виготовити дублікати документів, які подає разом з відзивом на позов.

Посилаючись на наведені у відзиві обставини, норми матеріального права та судову практику, просить ухвалити рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 03 березня 2021 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2021 року справу передано для розгляду судді Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2021 року справу прийнято до провадження судді Кавацюка В.І. за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання жодного разу не з`явилась та через представника адвоката Курилець Х.З. 18 листопада 2021 року подала до суду, з якої убачається, що вона позивач підтримує, оскільки була причетною до придбання спірної квартири шляхом надання особистих коштів, та просить проводити розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Курилець Х.З. в судовому засіданні 18 листопада 2021 року позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Додатково представник позивача пояснила, що шлюб між позивачем та відповідачем був укладений у червні 2007 року. Позивач стверджує, що будучи дружиною, вона належно виконувала свої подружні обов`язки, вважає придбану квартиру спільною власністю подружжя та доказом цього є свідоцтво про укладення шлюбу між сторонами по справі. Чи працювала десь позивач ОСОБА_1 їй, ОСОБА_3 , не відомо. Також їй нічого невідомо про проведення ремонту в спірній квартирі. Її довірителька ОСОБА_1 вважає, що має право на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . оскільки така була придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 додатково пояснив, що одружився із позивачем ОСОБА_1 у червні 2007 року. З 2000 року по 2012 рік він працював у Португалії і заробляв гроші на квартиру, які він пересилав мамі. 25 червня 2007 року між ним та ДП «Інтергал Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» було укладено договір з метою набуття на первинному ринку нерухомості права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Гроші за квартиру він сплачував особисто. Позивач ОСОБА_1 не дала жодних грошей на придбання квартири. За власний кошт ним було зроблено ремонт у квартирі, придбані меблі. Крім того, він позичив також у сестри 5 000 доларів США, бо не вистачало доплатити ДП «Інтергал Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал». Він повністю отримував свою дружину, вона ніде не працювала. В 2018 році позивач забрала свої речі і виїхала з квартири. У березні 2019 році шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано.

У судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 04 грудня 2023 року о 09.30 год. позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Курилець Х.З. не з`явилися, представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позовні вимоги та просить завершувати розгляд справи у її та позивача відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання 04 грудня 2023 року о 09.30 год. не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просять завершувати розгляд справи за їх відсутності та просять відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування підготовчого судового засідання 04 грудня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Курилець Х.З., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 , показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з`ясувавши обставини на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, яке перебувало в шлюбі з 12 червня 2007 року, який був зареєстрований Личаківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 102.

Від подружнього життя сторони дітей не мають.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року в справі №466/9544/18 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та вищевказаний шлюб між ними розірвано.

25 червня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та ДП «Інтергал Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» було укладено договір №235, копія якого долучена до матеріалів справи, метою котрого було набуття на первинному ринку нерухомості права власності на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (1 секція). Як вбачається з вказаного договору розрахункова вартість нерухомості складає 279 090,00 грн.

Власником вищевказаної квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується долученими до справи копіями свідоцтва про право власності на квартиру від 30 вересня 2008 року, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 травня 2014 року.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що приблизно з 2000 року по 2012 рік він працював у Португалії, де заробляв гроші на квартиру, які він пересилав своїй матері ОСОБА_5 25 червня 2007 року, коли він був в Україні, між ним та ДП «Інтергал Буд» було укладено договір з метою придбання квартири на первинному ринку спірної квартири АДРЕСА_1 . Гроші за квартиру він сплачував особисто. Позивач ОСОБА_1 не дала жодних грошей на придбання квартири. За власний кошт ним було зроблено ремонт у цій квартирі, придбані меблі. Крім того, він позичив також у сестри 5 000 доларів США, бо не вистачало доплатити ДП «Інтергал Буд» за придбану квартиру. Коли в квартирі майстри робили ремонт, то ОСОБА_1 навіть не хотіла готувати їм їжу. Жодних коштів на вказану квартиру ОСОБА_1 не надавала, вона ніде не працювала та перебувала на його утриманні. В 2018 році ОСОБА_1 забрала з спірної квартири свої речі і виїхала з неї.

Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, з показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є її сином. Він багато років перебував на заробітках у Португалії та передавав їй зароблені гроші, бо хотів купити квартиру. Позивач ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною її сина, жодної копійки на придбання спірної квартири не надавала. Вона навіть не хотіла ходити на збори співвласників будинку та на такі збори, коли їй телефонував син ОСОБА_7 , приходила вона, ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом. Брат їздив на заробітки у Португалію, щоб заробити гроші на квартиру. ОСОБА_7 заробляв гроші та передавав на зберігання їх матері ОСОБА_5 . Вона, як сестра, після укладення братом ОСОБА_8 договору про купівлю спірної квартири, дійсно позичала йому 5 000 доларів США, оскільки в нього не вистачало грошей, що повністю сплатити вартість квартири.

Факт перебування відповідача ОСОБА_2 на заробітках в Португалії також підтверджується долученими до справи копією його паспорту громадянина України для виїзду за кордон та копіями трудових контрактів, з яких видно, він працював у Португалії з 01 липня 2001 року по 30 червня 2002 року, з 01 вересня 2002року по 31 серпня 2003 року, з 01 вересня 2003 року по 31 серпня 2004 року, з 09 вересня 2004 року по 31 серпня 2005 року та цих обставин не заперечувала ні позивач ОСОБА_1 , ні її представник адвокат Курилець Х.З., яка приймала участь у судових засіданнях.

З долученої до справи довідки ДП «Інтергал Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» вих. № 01-26/05 від 216 травня 2020 року, яка видана відповідачу ОСОБА_2 , вбачається, що по Акту прийому - передачі 01 липня 2008 року згідно з Договором №235 від 25 червня 2007 року йому була передана квартира АДРЕСА_4 , за яку ОСОБА_2 сплатив 100% вартості, що становить 278 460 грн. наступними частинами: 195 363,00 грн. 03 липня 2007 р.; 41 863, 00 грн. 28 грудня 2007 р.; 27 909,00 грн. 22 січня 2008р.; 10 000 00 грн. 20 березня 2008 р.; 3 100, 00 грн. 26 травня 2008р.; 224,50 грн. 24 червня 2008 р.

Згідно з ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписами ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Конструкція положень вищевказаної ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц (провадження

№ 14-114цс20).

Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму приписи ст. 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого

2021 року у справі № 204/5407/17 (провадження № 61-17702св19).

Відповідно до приписів ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру, відповідач ОСОБА_2 посилався на трудові контракти, які були укладені між ним та фірмами, що розташовані у Португалії, на довідки про розмір його заробітної плати та на показання свідків, яку були допитані в судовому засіданні.

Ні позивач ОСОБА_1 , ні її представник адвокат Курилець Х.З., крім копії свідоцтва про укладення шлюбу, не подали суду в обґрунтування позовних вимог жодних доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана також за якійсь кошти, які надавала позивач, як і не подали жодних доказів, що ОСОБА_1 з поважних причин не мала самостійного заробітку (доходу).

Враховуючи вищенаведене, суд дослідив подані у справі докази та встановив, що спірна квартира була придбана саме за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 .

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, ст. ст. 21, 57, 60 ,61 Сімейного кексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, - відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк