КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року

справа № 755/3101/22

провадження № 22-ц/824/8223/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.05.2015 року у розмірі 73581,91 грн та судові витрати у розмірі 2481,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 52960,48 грн та судові витрати у розмірі 1786, 32 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розрахунок позивача не відповідає дійсності. Вказує, що між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н за яким було видано кредитну карту, дата відкриття 25.05.2015, термін дії 12/17. Зазначає, що сторони строк договору окремо не визначали, та строк кредитування був обмежений строком дії кредитної картки. Зазначає, що 31.01.2017 року кредитний ліміт був збільшений до 9300 грн та до закінчення строку дії картки не змінювався. Відтак апелянт вважає, що заборгованість по тілу кредиту не може становити 52 960,48, грн оскільки тілом кредиту є встановлений кредитний ліміт.

Зазначає, що із матеріалів справи не вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» надав послугу «Миттєва розстрочка» в умовах кредитного договору від 25.05.2015 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що збільшення заборгованості здійснено позивачем внаслідок безпідставного списання коштів на оплату послуг, не передбачених умовами договору. Вказує, що після утворення заборгованості на кредитній картці додаткового з кредитного рахунку першого числа кожного місяці списувалися кошти у розмірі 410,10 грн, а 20 числа кожного місяця - 510,30 грн. Також у період з 1 по 7 числа кожного місяця списуються кошти - страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», хоча такий платіж не був передбачений умовами кредитного договору від 25.05.2015 року. Також з 01.02.2017 року щомісячно відбувалось списання пені, та один раз списано штраф. Вказані платежі додавались до тіла кредиту.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності. Зазначає, що позовну давність слід застосувати до позовних вимог в частині нарахування заборгованості за період з 01.02.2017 року до 04.01.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що ОСОБА_1 25.05.2015 року підписала заяву із позивачем з метою отримання банківських послуг.

Відповідачем умови кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 14.12.2021 рік у розмірі 73581,91 грн, яка складається з:

52960,48 грн - заборгованість за тілом кредиту;

в т.ч. : 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

52960,48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

20621,43 - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 - нарахована пеня;

0,00 - нарахована комісія;

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог представником банку до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, виписку з банківської картки, довідку про видачу банківських карток, анкету-заяву, витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування позичальнику ОСОБА_1 25 травня 2015 року на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт - 500,00 грн, який в подальшому максимально збільшувався до 9300,00 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту.

З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів.

Апелянт заперечує щодо правомірності збільшення кредитного ліміту, водночас вказана обставини не спростовує факту користування відповідачем кредитним коштами та утворення заборгованості.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що із матеріалів справи не вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» надав послугу «Миттєва розстрочка» в умовах кредитного договору від 25.05.2015 року. Разом із цим, вказане також не спростовує наявності заборгованості за тілом кредиту.

Так, з розрахунку позивача, вбачається, що відповідач має заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 52960,48 грн.

Відповідач вважає наявний розрахунок невірним, та зазначає про щомісячне списання пені, та одноразове списання штрафу.

Апелянт вказує про те, що у період з 1 по 7 числа кожного місяця списуються кошти - страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», хоча такий платіж не був передбачений умовами кредитного договору від 25.05.2015 року.

Однак, відповідачем власний контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, відтак підстави вважати, що вказані списання зараховувались до тіла кредиту, а не до відсотків за користування кредитними коштами, відсутні.

Посилання скаржника на те, що сторони строк договору окремо не визначали, та строк кредитування був обмежений строком дії кредитної картки, тобто до грудня 2017 року колегія суддів не приймає.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.12, 2.1.1.2.13 Умов та правил після настання зазначеного на Картці останнього місяця терміну її дії Банком випускається Картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів.

Термін дії Картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком.

Закінчення терміну дії Картки, її втрата або пошкодження не спричиняє припинення договірних відносин між банком і клієнтом та/або закриття пов`язаного з нею поточного рахунка клієнта.

Клієнт зобов`язаний до закінчення останнього місяця терміну дії Картки звернутись до обслуговуючого відділення банку для отримання платіжної картки з новим терміном дії.

Невиконання цього обов`язку не звільняє клієнта від виконання договірних зобов`язань.

Зазначає, що позовну давність слід застосувати до позовних вимог в частині нарахування заборгованості за період з 01.02.2017 року до 04.01.2019 року.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 стаття 264 ЦК України).

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, враховуючи, що відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 04.01.2020 р., що підтверджується випискою з рахунку.

Посилання відповідача про те, що поповнення карткового рахунку проводились іншою особою, а не ОСОБА_1 , оскільки у колонці «деталі операції» вказана інформація про платника та зазначено частину його номеру мобільного телефону апеляційний суд оцінює критично. Докази того, що номер телефону, який відображений у колонці «деталі операції», не належить відповідачу відсутні.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 3 ст. 389 ЦПК України дана справа є малозначною, тому касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Київ від 15 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді