Справа № 366/1748/23
Провадження № 2-н/366/83/23
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

15 червня 2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща»,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року ОСОБА_1 (далі-Заявник) звернувся в суд із зазначеною заявою, у якій просив видати судовий наказ про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі-Боржник) заборгованість по виплаті йому заробітної плати в загальному розмірі 40391,30 грн.

Заява мотивована тим, що заявник з 01 березня 2011 року по 9 лютого 2023 року працював у Боржника. Звільнився з роботи за угодою сторін. Станом на день подання заяви, Боржник має перед Заявником заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 40391,30 грн.

Боржник неодноразово обіцяв здійснити виплату заробітної плати, однак цього не зробив, у зв`язку з чим Заявник звернувся до суду.

Вивчивши заяву та долучені до неї письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суддя приходить до наступного.

Боржник неодноразово обіцяв здійснити виплату заробітної плати, однак цього не зроби, у зв`язку з чим Заявник звернувся в суд.

Вивчивши заяву та долучені до неї письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Питання, які пов`язані з виплатами працівникові суми заробітної плати регламентовані у КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

За ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суддею встановлено, що Заявник працював у Боржника з 01.03.2011 року по 09.02.2023 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

Заявник звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Таким чином, з дня звільнення Заявника з роботи у Боржника до дня звернення із заявою про видачу судового наказу в суд пройшло більше трьох місяців, при цьому до заяви не додано документи, з яких можливо було встановити чи працював Заявник у день звільнення, коли та яким чином він отримав копію наказу про звільнення та/або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні.

Разом з цим, Заявник не порушував перед судом питання про поновлення пропущеного тримісячного строку зі зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

При цьому, судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства, в межах якої суд позбавлений можливості додатково збирати докази та додатково з`ясовувати обставини правовідносин.

Відповідно до п. 12 цієї Постанови, … «якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати.» … «До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання»...

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266.

Суддею встановлено, що Заявник працював у Боржника з 01.03.2011 року по 09.02.2023 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Заявник звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Заявник додав до заяви розрахунковий лист за лютий 2023 року, який не містять підпису керівника та головного бухгалтера підприємства, а також не завірений належним чином (відповідною печаткою, підписом тощо), відповідно не є належним документом, який свідчить про безспірність розміру нарахованої але не виплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню у наказному провадженні. Інші долучені до заяви документи також не завірені належним чином.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суддя не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суддя не наділена повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і не оспорюваних цивільно-правових відносин. Вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Про те, з наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами.

Належним доказом наявності безспірної суми заборгованості є довідка роботодавця, яка могла бути видана ним в порядку ст. 49 КЗпПУ на вимогу працівника.

У заяві про видачу судового наказу заявник просить про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка виникла на день його звільнення, 09.02.2023 року. Без дослідження довідки про заборгованість у судді відсутня можливість визначитися щодо як наявності заборгованості, так і її безспірності.

За наведених обставин, суддя приходить до висновку, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки не містить підтверджуючих документів, якими Заявник обґрунтовує свої вимоги.

Встановлені обставини свідчать про існування підстави для відмови у видачі судового наказу, оскільки заява про видачу судового наказу подана після спливу строку, встановленого законом для пред`явлення позову в суд з вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

За таких обставин у видачі судового наказу слід відмовити, при цьому заявнику слід роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 163, 165, 166 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.П. Гончарук