Справа № 643/6995/23
Провадження № 2/643/2865/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

АТ КБ «Приватбанк» (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за кредитним договором б/н від 21.03.2019 у загальному розмірі 47079,87 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

21.03.2019 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 13.06.2023 року складає 47079,87 грн., з яких: 38514,73 грн. - заборгованість за кредитом; 8565,14 грн. заборгованість за процентами.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2023 у задоволенні клопотання позивача про здійснення огляду та фіксування змісту веб-сайту відмовлено.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

Представник позивача надав клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином.

20.10.2023 суд отримав відзив відповідача, у якому остання серед іншого просила перенести розгляд справи на кінець воєнного стану в Україні.

Ураховуючи наявність вказаного клопотання відповідача, а також її першу неявку в судове засідання, розгляд справи в судовому засіданні 03.11.2023 був відкладений на 13.12.2023.

У судове засідання, призначене на 13.12.2023, відповідач не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу її зареєстрованого місця проживання, встановлену судом, а також зазначену відповідачем у відзиві. Судова повістка відповідачем не отримана, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Таким чином, судом було вжито передбачених законодавством України заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, та реалізації її права приймати участь у розгляді справи у суді.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач, будучи достовірно обізнаною про перебування в провадженні суду даної справи, вдруге поспіль у судове засідання не з`явилась, про наявність поважних причин неявки суд не повідомила.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Вирішуючи питання щодо можливості подальшого відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, суд керується таким.

Цивільним процесуальним законодавством України не передбачено право суду зупиняти провадження у справі на період дії воєнного стану. Таким чином, введення воєнного стану само по собі не є обставиною, з якою чинне законодавство пов`язує можливість відтермінування розгляду цивільних справ.

Невід`ємною складовою права на справедливий суд, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є розгляд справи протягом розумного строку. Право сторін на розгляд справи протягом розумного строку гарантоване також ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України.

Станом на даний час строки закінчення воєнного стану не визначені.

Суд приходить до висновку, що відкладення розгляду справи на невизначений строк, до закінчення воєнного стану, призведе до непропорційного обмеження права позивача на розгляд справи протягом розумного строку, а відтак до порушення права на справедливий суд.

Також суд ураховує, що у відзиві відповідач не посилалась на неможливість приймати участь у розгляді даної справи. При цьому відповідач не була позбавлена можливості заявити клопотання про участь у розглядів справи в режимі відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів.

Крім того, суд ураховує, що у відзиві відповідач висловила свою правову позицію по справі, зокрема висловила аргументи, якими вони обґрунтовувала неможливість сплачувати заборгованість.

Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників, у тому числі відповідача.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.03.2019, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, які складають договір про надання банківських послуг (договір банківського обслуговування), відповідачу наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач прийняла на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.

Сторонами 06.09.2021 підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому викладені основні умови кредитування, у тому числі орієнтовна реальна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту.

Згідно наданої позивачем довідки, відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна голд». Остання кредитна картка «Універсальна голд» видана відповідачу на строк до 08/25.

Відповідно до наданої позивачем довідки, максимальний розмір кредитного ліміту, що був встановлений відповідачу, складав 38000,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем виписки за договором, відповідач користувалась наданим кредитним лімітом, остання операція нею здійснена 12.08.2022.

Згідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, у відповідача станом на 13.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 47079,87 грн., з яких: 38514,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8565,14 грн. заборгованість за простроченими процентами.

З вказаного розрахунку вбачається, що проценти нараховані позивачу, починаючи з серпня 2022.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20).

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21), банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.

У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає доведеним, що між сторонами укладений договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 13.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 47079,87 грн., з яких: 38514,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8565,14 грн. заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом.

Ураховуючи, що відповідачем узгоджений розмір процентної ставки за кредитом, зокрема шляхом підписання нею паспорту споживчого кредиту, а також що відповідач у відзиві не заперечувала факт укладення нею кредитного договору та погодження процентної ставки, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості, завлений стороною позивача. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та стандарту доказування «більшої вірогідності», суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 47079,87 грн.

Ураховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументи відповідача, висловлені у відзиві, суд відхиляє з таких мотивів.

Посилання відповідача на ту обставину, що позивач тричі нав`язував їй збільшення кредитного ліміту без її бажання, суд не може визнати обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України будь-яких доказів того, що позивач протиправно примушував відповідача користуватись збільшеним кредитним лімітом, суду не надано.

Таким чином, відповідач, у разі її незгоди із збільшенням кредитного ліміту, мала право та можливість не використовувати кредитний ліміт у збільшеному розмірі.

Використавши збільшений кредитний ліміт, відповідач вказаними конклюдентними діями фактично висловила свою згоду на відповідне збільшення кредитного ліміту.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи відповідача.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що до 02.08.2021 вона своєчасно сплачувала суму кредитного ліміту, проте з початком пандемії бізнес опинився у скрутному стані та вона була вимушена запинитись, а в подальшому в результаті російської агресії вона опинилась у скрутному стані, залишилась без роботи, без доходу, з неповнолітньою дитиною та через форс-мажорні обставини не може на даний час сплачувати заборгованість, суд керується таким.

На підтвердження вказаних аргументів відповідач надала копію опису документів від 17.01.2023, згідно яких вона подала документи для припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Будь-яких інших доказів відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, яка має назву «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 910/17639/21, надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Насамперед суд зауважує, що виходячи з приписів ст. 617 ЦК України, наявність обставин непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання самого зобов`язання.

Виходячи з найменування та змісту Глави 51 ЦПК України «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» та приписів ст. 625 вказаної Глави «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», зобов`язання зі сплати заборгованості за тілом кредиту та процентами не є мірою (видом) відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що через пандемію, а в подальшому воєнну агресію вона залишилась без роботи та доходів.

Проте всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Так, суду не надано будь-яких доказів розміру доходів відповідача до початку пандемії та збройної агресії і, відповідно, після настання вказаних обставин, з дослідження та співставлення яких суд мав би можливість зробити висновок, що доходи відповідача після пандемії та збройної агресії суттєво знизились або взагалі відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, що пандемія, збройна агресія та введення воєнного стану об`єктивно унеможливили виконання нею зобов`язань за кредитним договором, тобто не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання нею зобов`язань.

Між тим, як неодноразово зазначалось Верховним Судом, наявність вказаного причинно-наслідкового зв`язку підлягає обов`язковому доведенню та встановленню у вказаній категорії справ.

Обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України), покладається на відповідача.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вищезазначені аргументи відповідача.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу, що у разі скрутного матеріального стану вона не позбавлена права звернутись до суду з мотивованою заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 435 ЦПК України.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмір 2684,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором в розмірі 47079,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2684,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.12.2023.

Суддя Д.А. Крівцов