Ухвала

Іменем України

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 263/15412/16-ц

провадження № 61-19620св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційнускаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року в складі судді Кияна Д. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Биліни Т. І., Баркова В. М., Зайцевої С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд перевести права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28 листопада 2016 року, зареєстрованого за № 3848 приватним нотаріусом Пахниць Н. В., та визнати за нею право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 липня 2016 року в черговий раз уклала з ОСОБА_3 договір оренди належного їй на праві власності приміщення АДРЕСА_1 строком на два роки до 01 липня 2018 року та продовжувала здійснювати підприємницьку діяльність щодо надання перукарських та косметологічних послуг.

28 листопада 2016 року позивач дізналась, що спірне приміщення було продане. Новий власник, маючи намір здійснити переобладнання приміщення під магазин-салон для продажу одягу, заявив вимоги про звільнення приміщення та повернення ключів від нього.

ОСОБА_1 вказала, що нею виконувались всі обов'язки згідно з договором оренди указаного приміщення, що надає їй переважне право на купівлю цього приміщення, передбачене частиною другою статті 777 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Скасовано арешт нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта нерухомості 3, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , у виді заборони його відчуження, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року.

Скасовано заборону ОСОБА_5 проводити переобладнання нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та проводити ремонтні роботи, накладену ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів належного виконання позивачем обов'язків щодо виконання договору оренди від 01 липня 2016 року в частині оплати орендної плати та комунальних послуг, наявність заборгованості зі сторони позивача зазначила ОСОБА_3 , тому позивач не набула переважного права на придбання нежитлового приміщення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції обставини справи були встановлені у повному обсязі, а висновки зроблені відповідно до вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

06 грудня 2021 року ОСОБА_4 за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційнускаргу, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року й направити справу для розгляду до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 909/337/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- заявник обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 909/337/19, який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив учасників справи про дату, час та місце судового засідання, в матеріалах справи відсутні докази направлення усім учасникам справи процесуальних документів, а також суди попередніх інстанцій не дослідили всі зібрані у справі докази.

Крім того, заявник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що відповідач ОСОБА_3 своїми поясненнями підтвердила, що надала в оренду та продала одне й те саме приміщення АДРЕСА_1 . Ідентичність приміщення, яке було надано в оренду за договором від 01 липня 2016 року та приміщення № 48, вказане у договорі купівлі-продажу від 28 листопада 2016 року, підтверджена постановами Донецького апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі № 263/3113/18 та від 20 січня 2020 року в справі № 263/11275/18.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

24 січня 2022 року справа № 263/15412/16-ц надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_6 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення.

18 квітня 2022 року заявник надіслала на електронну пошту Верховного Суду заяву про відмову від позову, скріплену електронним цифровим підписом, у якій просила суд постановити ухвалу про прийняття відмови від позову та закрити провадження у справі, а також повернути кошти в сумі 141 000, 00 грн, які були сплачені нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про відмову від позову, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до пункту 4 частини першої та частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За приписами частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Висновки Верховного Суду

На підставі викладеного, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинствата поданням ОСОБА_4 заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року і закриває провадження у справі.

Щодо повернення грошових коштів, внесених заявником на депозитний рахунок суду

Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

15 травня 2023 року на запит Верховного Суду надійшла відповідь Державної судової адміністрації України від 05 травня 2023 року № 11-5403/23, у якій вказано, що згідно з випискою депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № НОМЕР_1 10 вересня 2021 року надійшли кошти в сумі 141 000, 00 грн відповідно до платіжного документа № 68502350.1 АТ «А-Банк» з призначенням платежу «Депозит по справі № 263/15412/16-ц позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу нерухомості».

До цієї відповіді долучено копію квитанції від 10 вересня 2021 року, код квитанції 5547-1562-3352-7996, з якої вбачається, що платником коштів у розмірі 141 000, 00 грн є ОСОБА_4 , а одержувачем - ТУ ДСА України в Донецькій області.

Отже, ОСОБА_4 згідно з квитанцією від 10 вересня 2021 року, код квитанції 5547-1562-3352-7996, внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області грошові кошти у розмірі 141 000, 00 грн (одержувач - ТУ ДСА України в Донецькій області, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код ЄДРПОУ - 26288796, рахунок одержувача - UA0011792).

За приписами пункту 1.2 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 квітня 2014 року № 372, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 426/25203, депозитні рахунки - рахунки, які відкриваються в органах Державної казначейської служби України та/або установах банків для обліку депозитних сум, які з настанням відповідних умов підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням.

Таким чином, депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби, не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок, є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Оскільки позивач відмовилась від позову і така відмова прийнята судом, тому підстави знаходження на депозитному рахунку внесених нею грошових коштів відпали.

Ураховуючи викладене, заява ОСОБА_4 про повернення вказаних грошових коштів підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 13, 206, 255, 408, 409 ЦПК України, Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про відмову від позову в цивільній справі № 263/15412/16-ц задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від позову в цивільній справі № 263/15412/16-ц.

Визнати нечинними рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 263/15412/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення та визнання права власності.

Повернути ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 141 000 (сто сорок одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок, внесені нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області згідно з квитанцією від 10 вересня 2021 року, код квитанції 5547-1562-3352-7996 (одержувач - ТУ ДСА України в Донецькій області, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, , рахунок одержувача - UA0011792).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов