Провадження № 2/0158/758/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

14 грудня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 56 469,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачем укладено кредитний договір №479152933. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідача, про що свідчить п. 6 Кредитного договору, реквізити сторін.

Відповідно до реєстру боржників №172 від 08.02.2022 до договору факторингу №28/1118/0-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон плюс») до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №479152933.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги виконання відповідачем (відповідно до Реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №479152933 від 06.12.2021 в загальній сумі 43 944,48 грн., з яких: 14 400 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 29 544,48 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім того, 05.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та відповідачем укладено кредитний договір №03037-10/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін.

13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги виконання відповідачем (відповідно до Реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №03037-10/2021 від 05.10.2021 в загальній сумі 12 525,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9525,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за вищевказаними договорами.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.11.2023 постановлено здійснювати розгляд справи з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання повторно не прибула, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.12.2023 постановлено здійснювати заочний розгляд справи.

Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 06.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №479152933, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 14 500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 6 Кредитного договору, реквізити сторін (а.с.10-13).

Згідно із пп. 1.7 вищевказаного договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 05.01.2022. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 569,40% річних від суми кредиту, що становить 1,56 % від суми кредиту за кожний день користування. (пп. 1.9.1 договору №479152933).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за договором позики у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копії договору №479152933 від 06.12.2021, паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №479152933 від 06.12.2021 та розрахунок заборгованості за кредитним договором №479152933 від 06.12.2021 за період з 06.03.2023 по 31.07.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 43 944,48 грн. (а.с.8-13, 17).

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.14-15).

Разом з тим, позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача за договором №479152933 від 06.12.2021, оскільки позивачем не надано суду договору факторингу, який був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за спірним договором, укладеним з відповідачем. Про вказаний договір позивач посилався лише у позовній заяві. До позовної заяви позивачем було додано лише договір факторингу №20102022 від 20.10.2022, укладений між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Також судом встановлено, що 05.10.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03037-10/2021, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 3000 гривень строком на 15 днів, тобто до 19.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін (а.с.22-23).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копії договору про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021, додатка №1 до договору про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021, графік розрахунків та орієнтовану сукупну вартість кредиту, паспорт споживчого кредиту від 05.10.2021, заявку від 06.01.2022 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, додаткову угоду №3 від 06.01.2022 до договору про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021, заявку від 05.11.2021 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, додаткову угоду №3 від 05.11.2021 до договору про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021 та розрахунок заборгованості за кредитним договором №03037-10/2021 від 05.10.2021 за період з 13.01.2023 по 31.07.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 12 525 грн. (а.с.22-28, 35).

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за договором про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021 не є зведеним документом, який не був погоджений з відповідачем і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному в розрахунку.

Крім того, судом встановлено, що 13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до позичальників, вказаними у Реєстрі прав вимог (а.с.30-32).

При цьому в якості доказів позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, які містять такі розділи: 1. Предмет договору; 2. Гарантії; 3. Порядок розрахунків та п. 10. Місцезнаходження та реквізити сторін. На останньому аркуші міститься інформація, що свідчить про наявність 10 розділів договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії окремих аркушів договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 не є належним чином засвідченою копією документа та не є засвідченим витягом з нього, тому суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України.

Крім того, до вказаного договору не додані додатки, які є невід`ємною частиною договору.

Не можна також визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором №03037-10/2021 від 05.10.2021, наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. До того ж, вказаний витяг не завірений належним чином, не містить підписів уповноважених осіб та печаток клієнта та фактора, його відповідність оригіналу договору не посвідчена в установленому законом порядку, а сформований і підписаний лише представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» та містить відтиск печатки «Для документів» лише однієї сторони договору позивача (а.с.34).

Копію акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 суд також не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статей 77, 28, 79 ЦПК України, оскільки його зміст не містить інформацію щодо предмета доказування. Зокрема, не зазначено сума заборгованості за реєстром прав вимог після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.33).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт передачі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «ФК «Інвеструм» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за договором №479152933 від 06.12.2021 на суму 43 944,48 грн. та договором про надання фінансового кредиту №03037-10/2021 від 05.10.2021 на суму 12 525,00 грн.

Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 2684 грн. не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова