КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5618/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калініченко Олександри Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні батькові з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

1) зобов`язати відповідачку не чинити йому ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) встановити такі способи виховання та спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- побачення із своєю донькою ОСОБА_3 , в разі його приїзду до України, на території фактичного місця проживання доньки або в іншому місці на його розсуд, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дитини;

- побачення з дитиною у святкові дні, а саме: день народження, Різдво Христове, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дня дитини;

- особисте безперешкодне спілкування з дитиною - ОСОБА_3 за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram);

3) зобов`язати відповідачку у разі зміни фактичного місця мешкання дитини або навчання повідомляти його особисто за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування позову зазначав, що з 24.11.2011 року по 10.10.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За взаємною згодою після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю.

Незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 питання по стягненню аліментів не піднімала, однак позивач ОСОБА_2 самостійно після розірвання шлюбу продовжує матеріально допомагати дитині, піклується про неї, про що свідчать квитанції про перекази готівки, придбання речей. Кожного місяця позивач переказував грошові кошти у розмірі від 2000 грн. до 4000 грн., надсилав одяг, продукти харчування, подарунки для дитини, купив доньці телефон, планшет, інші речі. Раніше, маючи можливість, позивач приїздив до України та займався вихованням своєї доньки, купував речі, на перше вересня вів її до 1 класу, спілкувався досить часто у телефонному режимі по Viber та WhatsApp. З серпня 2021 року по цей час позивач втратив контакт зі своєю донькою, оскільки відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та заборонила спілкуватися доньці з ним по телефону. Позивач неодноразово телефонував своїй доньці, однак вона не відповідала, на СМС-повідомлення теж не реагує.

Позивач неодноразово намагався вирішити з відповідачкою ОСОБА_1 питання побачень та вільного спілкування з дитиною по телефону за допомогою Skype, WhatsApp, Viber, Telegram, але безуспішно.

20.08.2021 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області та отримав відповідь про те, що 29.09.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини заява була розглянута у присутності матері малолітньої - ОСОБА_1 , яка була повідомлена про те, що вона не має права перешкоджати батькові, що проживає окремо, спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні та їй рекомендовано сприяти спілкуванню батька з дочкою, зокрема в телефонному режимі. Також в листі зазначено, що малолітня ОСОБА_3 самостійно приймає рішення щодо телефонних дзвінків, та встановити графік участі батька у вихованні дочки за допомогою телефону не виявилось можливим. Комісія прийшла висновку про недоцільність прийняття рішення органу опіки та піклування з цього питання та рекомендувала батькові, який проживає в іншій державі, звертатися до суду з цього питання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано матір ОСОБА_1 не чинити батькові ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у такий спосіб:

- побачення із донькою, в разі приїзду ОСОБА_2 до України, на території фактичного місця проживання доньки або в іншому місці на розсуд батька, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дня дитини;

- побачення із донькою у святкові дні: день народження, Різдво Христове, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дня дитини;

- особисте безперешкодне спілкування з донькою за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram).

Зобов`язано відповідачку у разі зміни фактичного місця мешкання дитини або навчання повідомляти позивача особисто за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення вимог про особисте безперешкодне спілкування з донькою за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram), з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернулась її представник - адвокат Калініченко О.В., яка, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, просить в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, а саме поставити у будь-який інший день (період) року за бажанням дитини у формі спілкування за допомогою засобів телефонного, електронного, іншого зв`язку. В решті рішення просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не взяв до уваги жодного доказу відповідача. В той же час, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною, натомість сам же позивач ухиляється від участі у вихованні і житті дитини.

Суд першої інстанції не взяв до уваги усі доводи, а головне бажання самої дитини про участь батька шляхом особистого безперешкодного спілкування з дитиною за допомогою телефонного, електронного чи іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram), оскільки позивач не має тісного зв`язку із дитиною, грубить та принижує своїм невмінням любити, поважати та приймати участь у вихованні дитини, дочка не бажає спілкуватись з батьком таким шляхом.

Примушення 11 річної дитини до спілкування проти її волі призведе до виникнення стресу у дитини та надмірних хвилювань.

Апелянт зазначає, що у позивача склались конфліктні відносини з донькою в розмовах по телефону, він постійно порушує її особистий простір, особисте життя, повчає її життю, при цьому не приймає участі в ньому і це впливає на психоемоційний стан дитини.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, що відповідач сама намагалась надати позивачу можливість спілкуватись з дитиною, привозила доньку у Польщу, але позивач не знайшов можливості зустрітись з дитиною, через що вона образилась та не має бажання спілкуватись. Весною 2022 року дочка також була у Польщі у супроводі матері, але зустріч з позивачем була дуже короткою, дитина попросилась додому негайно, бо поведінка позивача викликала у неї сльози. Зазначене свідчить про небажання позивача брати на себе обов`язок приймати участь у житті дитини навіть коли вона поруч.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Осипенко А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що викладені у скарзі факти не відповідають реальним обставинам справи. Зокрема, позивач не ухилявся та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання доньки, намагаючись в повній мірі забезпечити останній достатній рівень життя, надаючи кошти у необхідному для забезпечення усіх потреб дитини, що складає від 2 000,00 до 7 000,00 гривень щомісяця.

Повідомив також, що весною 2022 року у Варшаві він зустрічався зі своєю донькою, вони разом були у кафе, він купував їй різні речі. Щодо обставин та нібито небажання позивача побачитись з донькою взимку, коли вони з матір`ю приїздила до Польщі, повідомив, що саме в той час у нього не було фізичної можливості побачитись, оскільки на той час він працював в Німеччині.

Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської областівідзиву на апеляційну скаргу не направляла.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Зубчук О.Р. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просила задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника третьої особи, з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 263ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частин першої, другої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10.10.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінено шлюбне прізвище на дошлюбне - « ОСОБА_1 ». (а.с.12)

Із свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (а.с.11)

Як убачається зі змісту відповіді Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області від 06.10.2021 року №1655/04-25, позивачу повідомлено про те, що його заява від 20 серпня 2021 року про визначення йому порядку участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянута. 29 вересня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини заява Позивача була розглянута у присутності матері малолітньої - ОСОБА_1 , яка була повідомлена про те, що вона не має права перешкоджати батькові, що проживає окремо, спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні та їй було рекомендовано сприяти спілкуванню батька з дочкою, зокрема в телефонному режимі. Також в листі зазначено, що малолітня ОСОБА_3 самостійно приймає рішення щодо телефонних дзвінків, та встановити графік участі батька у вихованні дочки за допомогою телефону не виявилось можливим. Комісія дійшла висновку про недоцільність прийняття рішення органу опіки та піклування з цього питання та рекомендувала батькові, який проживає в іншій державі, звертатися до суду з цього питання. (а.с.52)

Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 12 жовтня 2022 року №696 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками стосовно участі у вихованні малолітньої ОСОБА_3 її батька ОСОБА_2 », орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку: «1. Вважати за доцільне підтримати позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, який розглядається Дніпровським районним судом міста Києва, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з нею. Контроль за виконанням рішення покласти на заступника міського голови згідно з розподілом обов`язків.» (а.с.140-141).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, при цьому, мати дитини фактично не заперечує щодо цього, але не погоджується із правом батька на спілкування за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку. Враховуючи інтереси дитини та те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов`язком позивача, а також враховуючи Висновок та рішення Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_2 позовних вимог щодо встановлення визначеного ним у позові способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою.

Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міськоїради Київської області від 12 жовтня 2022 року, вважати за доцільне підтримати позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, який розглядається Дніпровським районним судом міста Києва, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з нею.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та режим її розпорядку дня, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, входячи передусім з якнайкращих інтересів дитини та з урахуванням погодженого органом опіки і піклування способу спілкування батька з донькою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, адже такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції бажання самої дитини про участь батька у безперешкодному спілкуванні за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram), апеляційний суд оцінює їх як необґрунтовані з огляду на таке.

Частиною 4 статті263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 22 грудня 2021 року у справі № 554/1124/20 (провадження № 61-18504св21) зауважено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення місця її проживання, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає. Одночасно з вирішенням вимоги про визначення місця проживання дитини суд може вирішити і вимогу про зобов`язання відповідача передати дитину для постійного проживання з позивачем.

В продовження наведеного, у постанові ВС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Також у постанові ВС від 23 травня 2018 року у справі № 682/966/17 (провадження № 61-14940св18) зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що в ході розгляду даної справи жодною із сторін не було заявлено клопотання про опитування судом малолітньої ОСОБА_3 з метою з`ясування її думки щодо спілкування з батьком засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку (в тому числі через Skype , WhatsApp, Viber, Telegram). З матеріалів справи вбачається, що службою у справах дітей таке опитування також не проводилось. 29.09.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в присутності матері малолітньої ОСОБА_1 , яка була повідомлена про те, що вона не має права перешкоджати батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні та їй рекомендовано сприяти спілкуванню батька з дочкою, зокрема в телефонному режимі. Комісією також встановлено, що малолітня ОСОБА_3 самостійно приймає рішення щодо телефонних дзвінків, та встановити графік участі батька у вихованні дочки за допомогою телефону не виявилось можливим. Комісія прийшла висновку про недоцільність прийняття рішення органу опіки та піклування з цього питання та рекомендувала батькові, який проживає в іншій державі, звертатися до суду з цього питання. (а.с. 52)

З огляду на вказане, за відсутності в матеріалах справи доказів, які підтверджують негативне емоційне ставлення малолітньої ОСОБА_3 до батька, враховуючи, що батько фактично проживає в іншій країні і не має можливості часто приїздити, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, зауваживши, що можливість безпосереднього спілкування батька з дитиною може бути забезпечена саме шляхом спілкування засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку (в тому числі в мережі Інтернет за допомогою месенджерів Skype, WhatsApp, Viber, Telegram).

Апеляційний суд також приймає до уваги, що думка малолітньої дитини не завжди може відповідати її інтересам та може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад з урахуванням того, що ОСОБА_3 тривалий час проживає разом із матір`ю, без можливості повноцінного спілкування з батьком. Однак, ці обставини не повинні перешкоджати батькові в реалізації права на особисте спілкування з дитиною. Оскільки у даній справі батько підтвердив своє бажання брати в житті дитини найактивнішу участь, спілкування дівчинки з батьком відповідатиме її найкращим інтересам.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично є незгодою позивачки з оцінкою судом наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініченко Олександри Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 рокуу даній справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.