Справа № 351/1363/22
Провадження № 22-ц/4808/829/23
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Снятинського районного суду від 27 квітня 2023 року, у складі судді Посохова І.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Таргоній В.М., звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 травня 2021 року пасажирський потяг № 702 сполученням «Луцьк-Чернівці» скоїв наїзд на позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок цього отримав важкі травми та залишився інвалідом ІІІ групи. За фактом настання цієї події уповноваженими органами СВ ВП № 1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 16.05.2021 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000035 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого від 31 травня 2021року кримінальне провадження закрито.

Згідно з виписками з медичних карт стаціонарного хворого № 1599 від 27 червня 2021 року та № 3058 від 09 серпня 2021 року, після наїзду потягу потерпілий каретою швидкої медичної допомоги був доставлений до КНП «Снятинська центральна районна лікарня», де було виконано ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні с/з. Вважає, що між наїздом потяга на ОСОБА_1 та тяжким ушкодженням здоров`я останнього, зокрема отриманням третьої групи інвалідності, наявний причинно-наслідковий зв`язок, а тому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Снятинського районного суду від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суму у розмірі 100 000 грн, визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, про те, хто є власником джерела підвищеної небезпеки, на якій правовій підставі воно ним використовується, що було підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, не врахував конкретних обставин даної справи, відсутності в діях залізниці ознак протиправності та відсутності їх вини у нещасному випадку.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження, позивач, 15 травня 2021 року будучи на колії, перейшов її та закачував при цьому на мобільний телефон фільм. Бачачи, що поїзд далеко, ОСОБА_1 вирішив перейти залізничну дорогу попереду поїзда, але у той час права нога застрягла біля рейси і він похилився вперед, при цьому відбувся наїзд поїзда, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Також, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 написав заяву, в якій вказує, що жодних претензій з приводу наїзду на його ногу поїздом, він ні до кого не має, потерпілим просив його не визнавати, а кримінальне провадження просив закрити.

Таким чином, як вбачається із даної постанови, факт наїзду поїздом відбувся внаслідок власних необережних дій останнього, та у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення.

Зазначив, що потерпілий свідомо допустив настання негативних наслідків, оскільки він перебуваючи на колії, що потребує максимальної особистої безпеки, уважності, пильності, знехтував правилами і інструкціями, переходив через колію закачуючи при цьому фільм на мобільний телефон, що фактично і стало причиною настання нещасного випадку, а відтак залізницею не вчинялася протиправна поведінка щодо потерпілого.

Зокрема, травмування відбулося внаслідок порушення ним вимог п.3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ N6903 від 10.11.1995 року, а також п.2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затв. Наказом Міністерства транспорту України Л654 від 19.02.1998 року, щодо заборони пішоходам та іншим особам, що належать до числа працівників залізничного транспорту ходити по залізничним коліям та переходити залізничні колії у не встановлених для цього місцях.

Крім того, на думку представника апелянта, задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн на користь позивача, суд визначив розмір відшкодування, не врахувавши характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань, а також не врахував принцип розумності та справедливості. При наявності письмових заперечень залізниці, зокрема в частині необгрунтованості позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції не зазначив доказів, які в повній мірі доводять та підтверджують встановлені судом обставини заподіяння моральної шкоди.

Просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи, дії цивільно-правової презумпції заподіювача шкоди, наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, вважав справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 100 000 грн, що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено що постановою заступника начальника СВ відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського РВП ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 31 травня 2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 16.05.2021, закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України.

Згідно постанови, 15 травня 2021 року близько 23.20 год. ОСОБА_1 , перебуваючи поруч з колією, вирішив перейти залізничну дорогу попереду потягу, при цьому закачував на мобільний телефон фільм. Однак його права нога застрягла біля колії і він похилився вперед, при цьому відбувся наїзд потяга на праву ногу ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ампутації нижньої третини правої гомілки. ОСОБА_1 написав заяву, в якій вказує, що жодних претензій з приводу наїзду на його ногу потягом він ні до кого не має, потерпілим просить його не визнавати, а кримінальне провадження просить закрити.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1599 відділення травматології КНП «Снятинська центральна районна лікарня» Снятинської районної ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стаціонарі з 16 травня 2021 року по 22 червня 2021 року з діагнозом: травматичний відрив правої гомілки.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3058, виданої ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стаціонарі з 03.08.2021 по 09.08.2021 з діагнозом: хибна кукса середньої третини правої гомілки.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 416059 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2021 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням без переогляду.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування моральної шкоди позивачу, заподіяної йому внаслідок наїзду потяга та ампутації кінцівки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Матеріали справи не містять доказів того, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили.

Разом з тим, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок грубої необережності потерпілого, оскільки травмування позивача відбулося внаслідок порушення ним вимог п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ № 903 від 10.11.1995, а також п. 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998, щодо заборони пішоходам та іншим особам, що належать до числа працівників залізничного транспорту ходити по залізничним коліям та переходити залізничні колії у невстановлених для цього місцях.

З урахуванням наведеного, встановлених обставин справи, дії цивільно-правової презумпції заподіювача шкоди, наявності грубої необережності потерпілого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та визначив, що справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 100 000 грн, що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

З огляду на зазначене необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру моральної шкоди на користь позивача в сумі 100 000,00 грн, суд не врахував конкретних обставин даної справи, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань, а також не врахував принцип розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, про те, хто є власником джерела підвищеної небезпеки, на якій правовій підставі воно ним використовується не заслуговують на увагу, оскільки згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 31.05.2021 року встановлено, що15 травня 2021 року біля 23 год в результаті наїзду пасажирським дизельним поїздом ДПК № 702 сполученням Луцьк-Чернівці відбувся наїзд на ОСОБА_1 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ампутації нижньої третини правої гомілки. АТ «Укрзалізниця» заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я не подало доказів того, що не є особою яка на відповідній правовій підставі володіє вищезазначеним пасажирським потягом.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Рішення суду постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його обгрунтованості не спростовують, а відтак відповідно до положень ст. 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу АТ «Львівська залізниця» - без задоволення.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ «Львівська залізниця» - адвоката Левчука Івана Михайловича залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 27 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева