Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2027/20
Провадження № 2/945/120/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 грудня 2023року Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Пєскова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ КБ ПРИВАТБАНК (далі - позивач) звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 147933,89грн., з яких:19522,49грн.- заборгованість за тілом кредита;128411,40грн- заборгованість за пенею у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами 06.03.2008року кредитного-заставного договору, а також про стягнення судових витрат у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 06.03.2008року між сторонами укладено кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 185102,79грн.Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що станом на 19.10.2020року складає 147933,89грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено головуючому судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.02.2021 у вказаній цивільній справі відкрито провадження.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 945/2027/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021 вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.06.2021року справу прийнято головуючим суддею до свого провадження.

У судове засідання представник позивача, належним чином повідомленого про судове засідання, не з`явився, з поданого до суду клопотання вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 06.03.2008року між сторонами укладено кредитно-заставний договір №DN81AR1330255, предметом якого було надання банком позичальнику кредиту в розмірі 131124,40грн.: 110160,00грн. - на придбання автомобіля, 7711,20грн. - на оплату перших страхових платежів за Договором Страхування на першій рік дії кредиту, 34грн. - на реєстрацію предмета застави в Державному Реєстрі, 13219,20грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, зі сплатою 9,6 % річних на строк до 05.03.2015року.

Цільовим призначенням кредиту визначено придбання транспортного засобу - автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який позичальник передав Банку в заставу.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, згідно наданого Банком розрахунку станом на 05.11.2020 року, за відповідачем мається заборгованість в розмірі 147626,10грн., яка складається з: 19522,49грн. - заборгованості за кредитом; 4,64грн. - заборгованість за відсотками; 128098,97грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін -календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до статті 19 Закону № 2654-XII за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частини перша, друга статті 20 Закону № 2654-XII ).

Так, згідно п.п.12.1, 12.2, 13.1, 13.2, 13.6 кредитно-заставного договору подією дефолту вважається будь-яка з наступних подій: а) затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; б) перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту; в) несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% від суми наданого кредиту; г) відмова позичальника в оформленні (переоформленні) будь-якого з договорів страхування відповідно до вимог статті 3.1.3 договору; д) несплата чергових страхових платежів за договорами Страхування за умов, визначених ст. 3.4.3 договору; е) порушення позичальником умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту; ж) з урахуванням умов статті 11 Договору, предмет застави став недоступним Банку внаслідок втрати, знищення повного або часткового), суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації предмета застави або його недосяжності для Банку з бідь-якої іншої причини; з) недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у ст.10.1 договору; и) подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобов`язання за договором, за відсутності клопотання, поданого згідно ст.6.4.4 договору, або відмови у його задоволенні; к) інше істотне порушення позичальником умов договору (п.12.1).

У разі настання Полії Дефолту Банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту (надалі - «Повідомлення про дефолт») та реєструє у Державному Реєстрі відомості про звернення стягнення на Предмет Застави. У Повідомленні про Дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, Банк ставить вимогу про повернення наданої суми Кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим Кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за Договором (п.12.2.1).

Позичальник зобов`язаний усунути Подію Дефолту негайно або передати Предмет Застави у володіння Банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 Договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному Реєстрі (п.12.2.2).

Якщо предмет застави не був переданий у володіння Банку у порядку та строки, визначені статтею 12.2.2, позичальник надає Банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у статті 17 13 Договору, у володіння Банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Виграти, пов`язані з доставкою Предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов`язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні Банком предметом застави. При цьому Сторони не зобов`язані підписувати між собою жодних додаткових документів (у тому числі акту приймання-передачі) для підтвердження факту передачі Банку предмета застави. У разі необхідності Банк може надати листа, яким підтвердити факт володіння предметом застави. Підписавши цей Договір, Позичальник безумовно погодився на застосування процедури, визначеної у цій статті, і не мав щодо неї жодних заперечень.(п.12.2.3).

При переході предмета застави у володіння Банку відповідно до статей 12.2.2 та 12.2.3 Договору умови Договору зберігають чинність для Сторін, за винятком права користування предметом Застави (п.12.2.4).

Якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги Банку, зазначені у повідомленні про дефолт, втрачають чинність. При ньому Банк має право передати позичальнику предмет застави у користування, оформивши таку передачу на підставі відповідного акта, за умови, що позичальник на цей момент не має заборгованості перед Банком та сплатив усі витрати пов`язані з доставкою, зберіганням та утриманням предмета застави, а також сплатив винагороду, визначену у статті 16.10 Договору за передачу предмета застави у користування позичальника (п.12.2.5).

Якщо протягом строку, вказаного у статті 12.2.5, позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму Кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування Кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за Договором у повному обсязі, а Банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій:а) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань;б) розірвати договір у судовому порядку;в) звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у статті 13 Договору;г) застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України (п.12.2.6).

Після настання Події Дефолту та спливу строку, встановленого у статті 12.2.5 Договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених Вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дачу фактичного задоволення таких вимог (п.13.1).

Сторони цим прямо погоджуються, що для задоволення забезпечених вимог з вартості предмета застави після настання події дефолту Банк не зобов`язаний звертатися за захистом своїх прав в судовий орган або інший орган вирішення спорів (надалі - судові процедури). За рішенням Банку і якщо це не заборонено законодавством України, предмет застави може бути реалізований або використаний в інший спосіб для задоволення забезпечених вимог без застосування судових процедур (при цьому попереднє не повинне тлумачитися як заборона застосування Банком судових процедур, якщо він вважатиме за потрібне вдатися до них). Не застосовуючи судових процедур, Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет Застави для задоволення Забезпечених Вимог з-поміж наступних варіантів:а) передача предмета застави у власність Банку дня задоволення і погашення забезпечених вимог;б) продаж предмета застави Банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України;в) звернення стягнення на підставі виконавчого надпису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення Договору);г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України.

При зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, шляхом його продажу, Банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості, встановленої Банком, але не нижче 50 % від повної вартості згідно статтею 17.10 Договору. Банк має право реалізувати предмет застави за ціною, що зазначена у цій статті 13.2 Договору (п.13.2).

Сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі (а) сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих Банком в результаті такого звернення стягнення та/або (б) вартості предмета застави, одержаного Банком у власність (у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд (п.13.6).

Умовами кредитно-заставного договору сторони визначили окремі самостійні зобов`язання позичальника, деталізувавши його обов`язок повернути весь борг частинами та встановили самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку - дострокове повернення всієї суми кредиту, виплати процентів за користування кредитом, виконання всіх інших грошових зобов`язань за договором у повному обсязі, а також можливість одностороннього розірвання договору банком, розірвання договору у судовому порядку та звернення стягнення на предмет застави тощо.

Оскільки сторони визначили строк усунення позичальником порушення умов договору та правовий наслідок неусунення - дострокове повернення кредиту у договорі, то саме він застосовується під час визначення обсягу заборгованості позичальника за процентами, штрафними санкціями, обрахування позовної давності та строку існування поруки.

Із умов кредитно-заставного договору вбачається, що сама по собі подія дефолту автоматично не призводить до зміни строку виконання зобов`язань. Обов`язок негайно повернути суму кредиту у повному обсязі виникає у позичальника якщо він не усунув подію дефолту протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт або з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що повідомлення про дефолт було направлено позивачем на адресу відповідача.

Пунктом 17.1.8 кредитного-заставного договору передбачено:сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 13219,20грн., що сплачується в момент видачі кредиту; сплату винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту;сплату винагороди за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.16.9 договору.

Оскільки комісія нарахована банком за дії, які банк здійснює на власну користь та які відповідач здійснює на користь банку - таке нарахування не є обгрунтованим.

Даний висновок узгоджується з правової позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 554/1566/17 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення.

23.10.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №DN81AR1330255 від 06.03.2008року,якою сторони узгодили,сумму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди - 107970,04,а саме:відсотки у розмірі 33397,89; комісія у розмірі 24913,56грн.;пеня у розмірі 49658,59грн.Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 28.10.2017року. Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіку погашення кредиту.Позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних.Починаючи з наступного дня,який слідує за днем повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,08% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Всі інші умови договору,що не протирічать умовам цієї Додаткової Угоди,лишаються незмінними.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість в розмірі 147621,46грн., з яких: 19522,49грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128098,97грн. - пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2214,32грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,-

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;паспорт серія НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;останнє відоме місце реєстрації:с.Новобогданівка Миколаївського району Миколаївської області) на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК (; МФО 305299; рах. № НОМЕР_4 ; місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитним договором № DN81AR1330255 від 06.03.2008року у сумі 147621,46грн, з яких: 19522,49- заборгованість за тілом кредита, 128098,97грн. пеня, а також 2214,32грн. судовий збір.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський