Номер провадження: 22-ц/813/7124/23
Справа № 499/724/23
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 10 липня 2023 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви, у якій просив витребувати у приватного нотаріуса Чекаліної Алли Яківни, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 188, завірену належним чином копію спадкової справи, яка була відкрита після смерті його брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з неможливістю отримати їх за власною заявою.

Заява мотивована тим, що брат заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті заявник - ОСОБА_1 , 1955 року народження, звернувся до приватного нотаріуса з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, у вигляді всього майна, що належало брату на праві власності на день смерті. Згодом заявника повідомили, що до приватного нотаріуса звернувся його інший спадкоємець, водночас, ніякої контактної інформації щодо іншого спадкоємця нотаріус не повідомила, посилаючись на тайну нотаріальних дій. Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» в обов`язки нотаріуса зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 10 липня 2023 року вказану заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, ухвала підлягає скасуванню, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишено, що ОСОБА_1 може набути статус позивача, а видача свідоцтва про спадщину іншій особі може у майбутньому утруднити подання останнім відповідних доказів.

У відповідності до приписів ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення заяви, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розгляд справи в апеляційному порядку здійснюється у письмовому провадженні за матеріалами, наявними у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи,колегія суду вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Повертаючи заяву подану ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог статті 117 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду щодо наявності підстав для повернення, поданої ОСОБА_1 заяви, з огляду на таке.

Стаття 116 ЦПК України регулює підстави та порядок забезпечення доказів.

Частиною другою статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місце знаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення доказів є у тому числі витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Форма та зміст заяви про забезпечення доказів мають відповідати вимогам ст. 117 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, заява про забезпечення доказів повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статті 116 ЦПК України зазначений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19).

Дійсно, заявником у поданій ним заяві, у порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, не зазначено обґрунтування необхідності забезпечення доказів, а також не вказані підстави, що доведені належними доказами, припускати, що докази, які він просить забезпечити можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви убачається, що заявлені у ній вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини, які на думку заявника вказують на необхідність забезпечення доказів, полягають у тому, що він не має можливості самостійно отримати такі докази, а не у тому, що такі докази у майбутньому можуть бути втраченими або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Підстави витребування доказів, вимоги до форми і змісту клопотання учасника справи про витребування доказів, а також порядок розгляду судом цього клопотання визначено статтею 84 ЦПК України.

Тож, повернення заяви з підстав невідповідність назви та правового обґрунтування поданої ОСОБА_1 заяви її змісту та вимогам, апеляційний суд вважає надмірним формалізмом.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про повернення заяви.

Як убачається з матеріалів справи, попри встановлення дійсної природи поданої ОСОБА_1 заяви, суд першої інстанції, безпідставно застосував положення ст.ст. 116, 117 ЦПК України та повернув подану заяву, що апеляційний суд вважає свідчить про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам статті 260 ЦПК України, з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у мотивувальній частині ухвали суду - викладеним у резолютивній.

Отже колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає посилання скаржника на хибність висновку суду першої інстанції про повернення заяви через її невідповідність вимогам п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення заяви, з підстав наведених у змісті оскаржуваної ухвали.

Крім того, колегія суддів зауважує, що, як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, витребування у нотаріуса інформації заявнику необхідно, у тому числі, для вірного визначення суб`єктного складу позову, що він має намір подати у майбутньому.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вказане вище, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 10 липня 2023 року скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 07 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова