Справа № 947/5147/23
Провадження № 2/947/1508/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 і приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2 і приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, про визнання факту проживання однією сім`єю -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 14 лютого 2023 року надійшла позовна заява Одеської міської ради про визнання відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , а також визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2022 року, зареєстроване в реєстрі за № 391, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ; витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 і встановлення порядку виконання рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , та постановою Одеського апеляційного суду від 11.01.2023 у справі № 947/24016/21 було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2021 про встановлення факту проживання однією сім1єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка на підставі вказаного рішення отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і у подальшому зареєструвала вказану квартиру як власність. Враховуючи що відсутні спадкоємці визначений у заповіті ОСОБА_4 у встановлений строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини та у квартирі на час смерті спадкодавця не проживав а ОСОБА_1 не довела право на спадщину за законом, та факт спливу визначеного законом строку в один рік з часу відкриття спадщини, є підставою для органу місцевого самоврядування ( Одеської міської ради ) звертатись до суду із вимогами про визнання спадщини відумерлою та захистом свого право власності.

Не погоджуючись із позовом Одеської міської ради відповідача ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом про визнання факту проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01 грудня 2020 року (а/с 28, т.1).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів ( а/с 120 т.3 ).

За життя ОСОБА_3 , складено заповіт від 15.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., зареєстрований в реєстрі за № 2016, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 він заповів на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( а/с 106 т.3).

У подальшому, також за життя, ОСОБА_3 склав ще один заповіт, посвідчений 20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. , зареєстрований в реєстрі за № 910, яким заповідав ОСОБА_2 на випадок своєї смерті квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а/с 104, т. 3).

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на зазначену квартиру.

На запит суду першої інстанції приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. надано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а/с 90 т. 3 ).

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 05 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. заяву про прийняття спадщини, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( а/с 91 т. 3).

ОСОБА_1 з 07.03.2003 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ( а/с 184 т.1).

З довідки виданої департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради № П1-10997-ю/л від 19 січня 2021 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 17 березня 1989 року по теперішній час (а/с 94 т. 3).

За вказаною адресою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований один, що підтверджується відомостями № П1-10929-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, наданими департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19 січня 2021 року (а/с 93, т. 3).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на адресу ОСОБА_2 направлявся лист, в якому останній повідомлявся про те, що за даними Спадкового реєстру було встановлено наявність заповіту, посвідченого 20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. За інформацією нотаріуса, який посвідчив заповіт, ОСОБА_3 заповів квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Роз`яснювалися положення ст.ст. 1268, 1269,1270 ЦК України та пропонувалося з`явитися до робочого місця нотаріуса з приводу отримання роз`яснень щодо подальших дій для можливості отримання у спадщину заповіданого майна померлого ОСОБА_3 ( а/с 102, т. 3)

Вказаний лист ОСОБА_2 не вручено, оскільки отримувач відсутній за адресою, що підтверджується кур`єрською службою доставки ( а/с 103 т.3).

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, в обґрунтування якого вказала, що з 2012 року почала вести спільне господарство з ОСОБА_3 . Вони разом здійснювали покупки продуктів харчування, оплачували комунальні платежі, позивачка готувала їжу, купляла ОСОБА_3 одежу.

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 14 грудня 2021 року у цивільної справі №947/24016/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнив, визнав факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а/с 29 т.1 ).

На підставі вказаного рішення року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. 24 червня 2022 року видано ОСОБА_1 як особі, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстроване в реєстрі за № 391), загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.( а/с 128 т.3 )

Того ж дня право власності на вищенаведений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 (номер запису: 47160309, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100) ( а/с 140 т.1 ).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.01.2023 рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року скасоване та постановлено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено (а/с 36 т.1).

Підставою скасування рішення суду було визначено той факт, що спірні правовідносини про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 виникли у зв`язку з встановленням обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті останнього, а ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом у визначений законом строк не прийняв спадщину, тому апеляційний суд прийшов до висновку , що належними відповідачем у даної справі відповідачем повинна бути Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади, а у позові до ОСОБА_2 слід відмовити.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із спадкуванням та захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) а правовідносини пов`язані із встановленням факту проживання однією сім`єю охоплюються також положеннями Сімейного кодексу України ( далі СК України). .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2 Положення).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

З огляду на визначене вище суд, проаналізувавши подані сторонами заяви по суті справи та обґрунтування вимог та заперечень а також докази надані сторонами та витребувані судом, приходить до висновку що позовні вимоги Одеської міської ради підлягають задоволенню а в у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити , з наступних мотивів:

Розгляд позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього 29.11.2020

У судовому засіданні 22.11.2023 , на прохання представника ОСОБА_1 , були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так свідок ОСОБА_12 до якого на консультацію як до лікаря, за проханням його знайомого, приходив ОСОБА_3 у супроводі ОСОБА_1 , та він сприймав їх як чоловіка та дружину, але будь-чого щодо їх спільного життя йому не відомо;

Свідок ОСОБА_11 який працював керівником типографії для публікації власних творів ОСОБА_3 приходив сам автор у супроводі ОСОБА_1 , яка приймала участь у обговореннях та як редактор творів а також здійснювала оплату послуг типографії а свідок сприймав їх як одну сім`ю, але щодо свого життя вони йому не розповідали;

Свідки ОСОБА_7 ОСОБА_10 , як сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 бачили як остання піклувалась за ОСОБА_13 на дворі, готувала та передавала йому їжу але проживали вони кожний у своїх квартирах, та свідки взагалі не бачили щоб ОСОБА_14 приходила до квартири ОСОБА_13 і наскільки їм було відомо в неї ключа від його квартири не було;

Свідок ОСОБА_9 сусідка, бачила як ОСОБА_14 приносила ОСОБА_13 у квартиру їжу, але проживали вони окремо у своїх квартирах, а коли ОСОБА_13 потрапив до лікарні він давав Безкоровайної ключі від своєї квартири для спостерігання;

Свідок ОСОБА_15 , сусідка, бачила що ОСОБА_14 заходила до квартири ОСОБА_13 за допомогою власного ключа, ОСОБА_14 розповідала що витрачала власні кошти на ліки для ОСОБА_13 , але чи вели вони спільне господарство їй не відомо.

Таким чином жодний зі свідків не надав суду відомості про наявність у Безкоровайної та ОСОБА_13 спільного господарства, взаємних прав та обов`язків, хоча розповідали про піклування з боку Безкоровайної над ОСОБА_13 , особливо в останні роки перед його смертю коли він став хворіти.

Надані до суду роздруківки квитанцій про оплату комунальних послуг від імені ОСОБА_3 підтверджують факт таких сплат але не свідчать про те що вказані кошти вносила за взаємною домовленістю саме ОСОБА_1 .

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 по справі №552/196/20 «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо».

Крім того, надаючи оцінку правовідносинам по конкретної справі та аналізуючи наявні докази Верховний Суд зазначив : « згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень».

Суди першої та апеляційних інстанції при розгляді вказаної справи, на думку Верховного Суду, « правильно вказували, що з матеріалів справи убачається, що позивач і нині покійний проживали по сусідству і він, маючи власне житло, надавав спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, позивачем як суду першої, так і апеляційній інстанцій не надано, відсутні й докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за станом його здоров`я.

Власне ставлення позивача до нині померлого, періодичне придбання їм продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину».

Так і в даної справі пояснення свідків та наявні квитанції по оплаті комунальних послуг від імені спадкодавця, спільні фотографії , наявність у позивачці власних речей покійного та доступу до його квартира, як і можливі оплати за ліки для спадкодавця , супровід його до лікарів та типографії , із поясненням спільного перебування тісними стосунками ( який сприймались і як подружніми ) та навіть оплата типографічних послуг і у подальшому поховання , свідчать лише про піклування з боку ОСОБА_1 сусідом , дружні стосунки можливо із натяком на більш тісні ніж сусідські, але не є доказом проживання вказаних осіб саме однією сім`єю із наявними взаємними правами та обов`язками та спільним господарством, а тому суд вважає вказаними вимоги такими що не були доведені належними та допустимими доказами у судовому розгляді.

Розгляд позовних вимог Одеської міської ради про визнання спадщини ОСОБА_3 відумерлою та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

Як зазначено вище для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказаний строк не стосується лише осіб яки на момент відкриття спадщини ( смерті спадкодавця ) проживали разом із ним і фактично прийняли спадщину. Зазначений термін є обов`язковим і у випадку наявності заповіту для особи на ім`я якої заповіт було складено.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином ОСОБА_2 , на ім`я якого ОСОБА_3 було складено заповіт, та який протягом шести місяців після смерті спадкодавця не з`явився до нотаріуса та не подав заяву про прийняття спадщини вважається таким що спадщину не прийняв.

Згідно інформації , яка міститься у матеріалах справи, в момент своєї смерті ОСОБА_3 проживав один , інших осіб за його місцем постійного проживання не зареєстрований і жоден із свідків-сусідів яки проживали в одному багатоквартирному будинку із ОСОБА_3 не вказали про факт проживання із ним будь-якої іншої особи.

Крім того при розгляді даного питання суд приймає до уваги що 15.08.2008, при житті ОСОБА_3 було складено ще один заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., зареєстрований в реєстрі за № 2016, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 він заповів на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Водночас , згідно вимог чч.2 та 3 ст.1254 ЦК дає змогу констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено кілька заповітів, передбачив правила, які повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому, то новий заповіт скасовує попередній і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту.

Вказаний правовий висновок та тлумачення «конкуренції заповітів» визначено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №369/3186/17.

Таким чином при розгляді даної справи суд враховуючи що заповіт від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 було складено 20 жовтня 2016 року, і він як і попередній заповіт стосується конкретного майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суд приймаючи до уваги дані обставини не приймає до уваги заповіт від 15.08.2008, як такий що втратив чинність з моменту посвідчення нового заповіту.

Єдиною особою яка звернулась із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк була ОСОБА_1 , але як зазначено вище вказана особа не є спадкоємцем тому не має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Як встановлено судом до спадщини після смерті ОСОБА_3 входить нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , яка як відумерла спадщина повинна перейти до власності територіальної громади Одеської міської ради.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) вказано, що: «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц».

Водночас Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з виданням свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі N 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі N 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі N 752/8119/17-ц.

У даному випадку факт визнання спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 відумерлою а також визнання судом ОСОБА_1 особою яка не довела факт наявності у неї права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , є підставою для суду прийти до висновку що наявність свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2022 року, зареєстроване в реєстрі за № 391, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , є таким що порушує право територіальної громади а тому , необхідність визнання недійсним такого свідоцтва є доведеним у судовому засіданні та є ефективним способом захисту порушеного права.

Встановлення порядку виконання рішення суду

Згідно вимог ст. 267 ЦПК суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У судової практиці Верховного Суду критерії ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу сформульовані досить чітко. Так, судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати. Згідно з принципом процесуальної економії судове рішення не має створювати передумов для іншого судового процесу, в якому відбуватиметься захист права чи інтересу позивача (постанова ВП ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.6, 5.9), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (п. 44) та ін.).

В даному випадку , суд, враховуючи баланс інтересів учасників процесу та ефективність порядку поновлення права територіальної громади на спадщину яке визнано судом відумерлою, вважає за необхідне визначити у рішенні суду , що після набрання ним законної сили воно є підставою для: скасування рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер рішення: 63979638 від 24.06.2022 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною, та припинення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65026, м. Одеса, площа Думська, 1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ) і приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна ( місцезнаходження: АДРЕСА_6 ).

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2022 року, зареєстроване в реєстрі за № 391, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили воно є підставою для: скасування рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер рішення: 63979638 від 24.06.2022 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною, та припинення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; державної реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2 і приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, про визнання факту проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_3 з 2012 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15.12.2023 року

Суддя Луняченко В. О.