У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Янцо М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Л.Самардак про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України (в порядку ст. 441 ЦПК України, п. 19 ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження),

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Самардак Л. звернулася в суд з поданням про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України (в порядку ст. 441 ЦПК України, п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобовязань, покладених виконавчим документом.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП №70308106 з примусового виконання виконавчого листа №308/3329/16 від 27.10.2022 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завданої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч грн. 00 коп.) грн.

10.11.2022 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26 та 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копію даної постанови разом із супровідним листом надіслано для відома та виконання сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом. Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішень.

10.11.2022 року державним виконавцем для з`ясування майнового стану боржника керуючись ст.18,19 Закону України «Про виконавче провадження», були надіслані запити в МВС України, Державну фіскальну службу України та Пенсійний фонд України. 10.11.2022 року надійшла відповідь з Державної фіскальної службу України про те, що боржник не працює за трудовими та цивільно - правовими договорами. 10.11.2022 року отримано відповідь з ДФС про відсутність номерів рахунків, відкритих особами та/або фізичними особами підприємцями. 10.11.2022 року надійшла відповідь з МВС про відсутність за боржником зареєстрованих транспортних засобів. 10.11.2022 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, та направлено до банківських установ для відома та виконання, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження». 10.11.2022 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, та направлено сторонам для відома, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження».

13.01.2023 року державним виконавцем направлено виклик боржнику з вимогою з`явитись до державного виконавця 20.01.2023 року. 20.01.2023 року боржник за викликом не з`явився. 14.05.2023 року державним виконавцем повторно для з`ясування майнового стану боржника керуючись ст.18,19 Закону України «Про виконавче провадження», були надіслані запити в МВС України, Державну фіскальну службу України. 14.05.2023 року надійшла відповідь з Державної фіскальної службу України про те, що боржник не працює за трудовими та цивільно - правовими договорами. 14.05.2023 року отримано відповідь з ДФС про відсутність номерів рахунків, відкритих особами та/або фізичними особами підприємцями. 02.06.2023 року надійшла відповідь з МВС про відсутність за боржником зареєстрованих транспортних засобів. 05.12.2023 року державним виконавцем повторно для з`ясування майнового стану боржника керуючись ст.18,19 Закону України «Про виконавче провадження», були надіслані запити в МВС України, Державну фіскальну службу України та Пенсійний фонд України. 05.12.2023 року надійшла відповідь з МВС про відсутність за боржником зареєстрованих транспортних засобів. 05.12.2023 року отримано відповідь з ДФС про відсутність номерів рахунків, відкритих особами та/або фізичними особами підприємцями.

05.12.2023 року надійшла відповідь з Пенсійного фонду України про те, що боржник отримує пенсію, але Законом України №2129-ІХ від 15.03.2022 року "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що на період до припинення або скасування воєнного стану на території України тимчасово припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

05.12.2023 року державним виконавцем надіслано запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону. Згідно відповіді боржник здійснював виїзд 09.09.2023 року.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду боржником не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Невиконання боржником виконавчого листа №308/3329/16 від 27.10.2022 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом, порушує права сторони виконавчого провадження (стягувача).

На підставі наведеного просить, винести ухвалу якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до виконання зобов`язань покладених виконавчим документом. Розглянути подання без участі представника відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Прохальна частина подання містить прохання про розгляд без участі державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.01.2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №308/3329/16-к, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

10.11.2022 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Самардак Л.І. відкрито виконавче провадження.

13.01.2023 року державний виконавець сформував виклик №8, яким боржник запрошувався до державного виконавця 20 січня 2023 року, о 10:00 год. для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. До матеріалів подання також додано докази надсилання останнього та копію відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, а саме підтверджено перетин 12.09.2023.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у пункті 18 частини третьої ст. 11 Закону № 606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Згідно з пунктом 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах, національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав чи свобод інших осіб.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання», подання відповідних доказів у підтвердження внесеного подання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та арешт коштів боржника державним виконавцем надано копії фіскальних чеків, проте вказані докази суд оцінює критично, оскільки з наданих фіскальних чеків неможливо встановити зміст поштового відправлення, копії описів вкладень листів суду не надано.

Таким чином, відомостей про отримання боржником письмових вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та арешт коштів боржника та інших доказів, матеріали справи не містять.

Таким чином, суду не надано доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що він має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, немає доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частини 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами)від 21 січня 1994 року, яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 Цивільного кодексу України).

Виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно з частиною третьої зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні.

Окрім того, за змістом ст. 441 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), за поданням виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 1-22, 441, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України (в порядку ст. 441 ЦПК України, п. 19 ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда