Номер провадження: 22-ц/813/2670/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С..

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (місто Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової академії (місто Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він є інвалідом війни другої групи, проживає з сім`єю в гуртожитку № НОМЕР_1 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , на підставі спеціального ордеру на житлову площу.

29.11.2019 року представником позивача направлено адвокатський запит на адресу балансоутримувача - Військової академії (м. Одеса) стосовно надання інформації та розрахунку заборгованості відносно позивача ОСОБА_1 по оплаті за користування житлом (квартирної плати) та користування комунальними послугами (центральне опалення, постачання холодної води, водовідведення та електрична енергія) за період з 30.09.2016 року по 30.11.2019 року з урахуванням пільги у вигляді 100-відсоткової процентної знижки в межах норм передбачених чинним законодавством України.

Листом-відповіддю № 17/22/150 від 09 липня 2020 року відповідач повідомив про наявність у позивача заборгованості за сплату комунальних послуг за його адресою.

У зазначеній відповіді відсутня інформація про те, які саме пільги застосовано при перерахунку заборгованості, тому не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року зобов`язано Військову Академію (м. Одеса) (, адреса: 65009, місто Одеса, Фонтанська дорога 10) здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по оплаті за користування житлом (квартирної плати) та користування комунальними послугами (центральне опалення, постачання холодної води та водовідведення та електрична енергія) за період з 01.10.2016 року по 30.11.2020 року з урахуванням пільги у вигляді 100 (сто) відсоткової процентної знижки в межах норм передбачених чинним законодавством України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Військова академія (м. Одеса) подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити повністю.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 30.05.2023 року, сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни другої групи, проживає з дружиною донькою та сином в гуртожитку № НОМЕР_1 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , на підставі спеціального ордеру на житлову площу.

На підставі договору про надання житлово-комунальних послуг від 01.04.2014 року, Військовою академією (м. Одеса) позивачу надаються житлово-комунальні послуги, які включають в себе: централізоване опалення, централізоване холодне водопостачання, водовідведення та електропостачання.

Відповідно до вказаного договору, відповідач, як балансоутримувач забезпечує організацію і надання позивачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення, централізованого холодного водопостачання, водовідведення та електропостачання.

Згідно з п. 5.3.9. договору, позивач має право на зменшення розміру плати за послуги при наявності пільг, визначених чинним законодавством.

Відповідно до п.п. 4,5 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії х соціального захисту», інвалідам війни та прирівняних до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщені (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

27.09.2005 року позивач отримав спеціальний ордер №7 на житлову площу в гуртожитку на право зайняття з сім`єю житлової площі в гуртожитку АДРЕСА_2 , в подальшому в квартирі стала проживати сім`я позивача з чотирьох осіб: позивач, його дружина, донька та син.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що право позивача як інваліда другої групи на 100-процентну знижку плати за користування житлом (квартина плата) та 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами) прямо передбачене ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенції як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільні кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законе умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірні матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх житлових прав.

Однак, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він заявив вимогу про зобов`язання Військової Академії (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по оплаті за користування житлом (квартирної плати) та користування комунальними послугами (центральне опалення, постачання холодної води та водовідведення та електрична енергія), з урахуванням пільги у вигляді 100 (сто) відсоткової процентної знижки в межах норм передбачених чинним законодавством України.

Отже, предметом спору є зобов`язання відповідача, який діє як суб`єкт владних повноважень, вчинити дії щодо перерахунку заборгованості по оплаті за користування житлом (квартирної плати) та користування комунальними послугами.

Відповідачем у справі є орган державної влади суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Тобто, між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вимогами частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального закону, а саме, статті 19 ЦПК України, а тому, з урахуванням наведених вище норм ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства, а також роз`яснює про наявність у позивача права протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відтак, з урахуванням ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 255 ч. 1, ст. 367 ч. 4, ст. 377 ч.ч. 1, 2 цього Кодексу апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року - скасувати, а провадження у справі - закрити.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 255, 256, 274, 367, 368, 374, ч.1 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (місто Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства, а також роз`яснити про наявність права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутись до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова