ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5666/23 Справа № 175/1483/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якій подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх не пізніше 20 грудня 2019 року, про що склав відповідну розписку.

Враховуючи, що за розпискою від 05 грудня 2019 року настали реальні договірні правовідносини, за якими відповідач отримав від позивача позику, позивач вважав, що зазначена розписка є договором позики.

Відповідач свої зобов`язання згідно укладеного договору та у встановлений строк і до часу звернення до суду не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача при особистій зустрічі та у телефонному режимі з вимогою повернути гроші, проте відповідач ніяк не реагував.

Крім того, позивач зазначав, що на підставі статті 625 ЦК України боржник повинен повернути йому 3% річних від простроченої суми, що станом на 22 вересня 2021 року складає 594,25 доларів США, виходячи з наступного розрахунку: 15 000,00 х 3 % х 482 (кількість днів прострочки за період з 21 грудня 2019 року по 22 вересня 2021 року) / 365 / 100 % = 594,25.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики від 05 грудня 2019 року в розмірі 15 000,00 доларів США у гривні за курсом НБУ на день такої виплати, а також 3 % річних за весь час прострочення, що станом на 22 вересня 2021 року становило 594,25доларів США та понесені судові витрати, що складаються із судового збору.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05 грудня 2019 року в розмірі 15 000,00 доларів США у гривні за курсом НБУ на день такої виплати, а також 3 % річних за весь час прострочення, що станом на 22 вересня 2021 року становить 594,25 доларів США.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6 797,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявив вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову в позові.

В обґрунтування скарги відповідач посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивача витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн., оскільки ініціатором та платником експертизи був саме він, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Крім того стверджував про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки враховуючи ціну позову дана справа не відноситься до малозначних.

Також заперечував факт отримання в позику коштів від позивача і вважав спірну розписку сфальсифікованою зі сторони позивача, на підтвердження чого надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 384 КК України.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції з`ясовано, що 05 грудня 2019 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000,00 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти не пізніше 20 грудня 2019 року, про що склав розписку від 05 грудня 2019 року.

Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно розписки не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача при особистій зустрічі та у телефонному режимі з вимогою повернути гроші, проте відповідач ніяк не реагував.

Відповідач заперечував факт отримання в позику коштів від позивача, з огляду на це позивач просив суд долучити до матеріалів справи ще одну розписку від 03 вересня 2007 року, оформлену під час отримання від позивача відповідачем позики в минулому, обґрунтовуючи що ця розписки свідчить про те, що відповідач неодноразово звертався з питанням надання коштів у борг під розписку.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1233-22 від 29 липня 2022 року рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені ОСОБА_2 в розписці про отримання грошових коштів в борг у сумі 15 000,00 доларів США, що складена 05 грудня 2019 року - виконані саме ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі розписки від 05 грудня 2019 року, натомість відповідач не довів повернення суми позики у строк, передбачений договором. Крім того, на підставі статті 625 ЦК України боржник повинен повернути позивачу 3 % річних від простроченої суми.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Встановивши факт існування між сторонами договірних правовідносин, а також факт невиконання позичальником своїх зобов`язань із повернення суми позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та 3 % річних від простроченої суми.

Оригінал договору позики був наданий експертній установі для проведення експертизи.

Доказів належного виконання зобов`язань за договорами позики відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не виникло правовідносин позики та ОСОБА_2 не отримував будь-які кошти від ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки договір позики містить паспортні дані позичальника, суму боргу, напис позичальника про отримання коштів, підписи сторін, тощо.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечував факт написання ним розписки від 05 грудня 2019 року, проте згідно висновку судового експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1233-22 від 29 липня 2022 року рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені ОСОБА_2 в розписці про отримання грошових коштів в борг у сумі 15 000,00 доларів США, що складена 05 грудня 2019 року - виконані саме ОСОБА_2 .

Таким чином, апелянт не надав суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі як на підставу своїх заперечень.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що борг в розмірі 15 000,00 доларів США згідно розписки від 05 грудня 2019 року він не отримував, а спірна розписка є сфальсифікованою зі сторони позивача, на підтведження чого надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 384 КК України, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки звернення особи до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей за такою заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може свідчити про наявність та доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, таким доказом може бути тільки вирок суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 1233-22 від 29 липня 2022 року зазначено, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документу, до уваги не приймаються, оскільки відповідачем не доведено необхідність призначення такої експертизи.

Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не заявляв клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки враховуючи ціну позову дана справа не відноситься до малозначних, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в цій справі та вирішено провести її розгляд з викликом сторін.

Судом першої інстанції було надано відповідачу можливість надавати в судовому засіданні пояснення, подавати докази, тобто його право на доступ до правосуддя та судовий захист не було порушено, а тому такі доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Розглядаючи спір по суті, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача на користь позивача витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн., а тому доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року саме за клопотанням сторони відповідача було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.

За проведення експертизи ОСОБА_2 сплатив 9 060,96 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 170 від 08 квітня 2022 року.

Отже, в даному випадку витрати за проведення почеркознавчої експертизи не підлягають відшкодуванню на користь позивача, а покладаються на рахунок відповідача, оскільки саме він був ініціатором проведення експертизи та його платником.

Таким чином, висновки суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн. здійсненні з порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 9 060,96 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.

Судді: