УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 504/3302/22

провадження № 61-16954ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Тіорою Юрієм Парфірійовичем, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 рокута постанову Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року у справі за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю.

Позов мотивовано тим, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно- експлуатаційний відділ м. Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 ), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Сабанського будинку рибалки. Вказана земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель оборони, а за формою власності до державної власності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року у справі № 6/63-10-1719, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 червня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року, визнано право власності за державою в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, загалом на двадцять дев`ять об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 227.

01 липня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Махортовим І. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 47561617, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227. Відповідно до пункту 10 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04 лютого 2022 року рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Махортова І. О. № 47561617 від 01 липня 2019 року скасовано. 08 лютого 2022 року згідно з відомостями інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , припинено.

Проте ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державі в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .

Позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, частиною земельної ділянки, площею 0,0090 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 41,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 . Вирішити питання щодо судових витрат у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 року позов керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Максима Брильова в інтересах держави Україна в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, частиною земельної ділянки, площею 0,0090 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 ), на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 41,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Рішення суду першої інстанціїмотивоване тим, що право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 припинено, однак ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса судового збору скасовано, віднесено судові витрати за рахунок Держави. У іншій частині рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд вважав висновки суду першої інстанції по суті спору обґрунтованими. Вказав, що зобов`язання відповідача знести самочинно побудовану будівлю не порушуватиме принципу пропорційності втручання у її право власності, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що ОСОБА_1 та її представник не були повідомлені судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи, з яких встановлено, що відповідач та її представник були повідомлені належним чином про розгляд цієї справи.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції від 31 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору підлягає скасуванню, оскільки стягнення судових витрат необхідно здійснити не з відповідача, яка є інвалідом II групи та звільнена від сплати судового збору відповідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а віднести судові витрати за рахунок держави.

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови надійшов через підсистему «Електронний суд» лише 23 листопада 2023 року, іншими засобами повний текст вказаної постанови не надходив ні відповідачу, ні представнику відповідачу. Оскільки касаційну скаргу було подано в межах 30-денного строку з моменту отримання копії повного тексту оскаржуваної постанови. Разом з тим, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, у судовому засіданні 25 вересня 2023 року було проголошену вступну та резолютивну частини оскаржуваної постанови апеляційного суду, а повний текст цієї постанови було виготовлено судом 17 листопада 2023 року. Тому останній день на подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду припадає на 18 грудня 2023 року. Касаційну скаргу заявником було подано 27 листопада 2023 року, тобто в межах 30 днів з дня складання повного судового рішення, тому скаргу було подано в установлений законом строк.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині судових рішень порушили норми процесуального права - пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України та застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 822/1874/17, від 28 березня 2018 року у справі № 826/19452/16, від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16, від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 821/669/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на порушення норм процесуального права, зокрема щодо неналежного повідомлення відповідача у справі про день та час слухання справи, оскільки зазначення в ухвалі про відкриття провадження у справі дати та часу розгляду цієї справи (31 березня 2023 року о 10:00 год.), яку вона отримала 12 січня 2023 року, не є належним повідомленням її у справі про час та дату розгляду справи, належним повідомленням є надіслання на її адресу судової повістки про виклик відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, що судом першої інстанції зроблено не було. Тому ні вона, ні її представник не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Однак Одеським апеляційним судом вказана обставина не була прийнята до уваги.

Також вказує, щоїї право власності на спірну земельну ділянку було припинено у спосіб не передбачений законом. Зазначає, що позбавлення її права власності на спірну земельну ділянку відбулось з порушенням встановленого законодавством Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, зокрема вона не була належним чином повідомлена про розгляд скарги щодо її права власності.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що прокурором надано суду копію листа від 07 грудня 2021 року, згідно якого він повідомив Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», про необхідність захисту прав держави та намір подати відповідний позов до суду.

Відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно- експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 ), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Сабанського будинку рибалки. До складу земельної ділянки увійшли земельні ділянки: Чабанського полігону уздовж узбережжя Чорного моря, площею 21,7274 га; військових містечок «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_1», на яких дислокувалась військова частина НОМЕР_1 , площею 13 га; військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », колишнього Одеського інституту сухопутних військ, площею 15 га; військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого вздовж траси Одеса - Миколаїв, площею 30 га; 55 Управління начальника робіт, площею 61 га; 9 спортивного клубу армії, площею 4 га. Зазначений державний акт зареєстрований у порядку, встановленому законом за № 35, недійсним не визнавався і не був скасований.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року № 18 «Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15 січня 1995 року до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу. Міністерству оборони України було перепідписано прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР, зокрема: мисливські і риболовецькі господарства, будинки мисливця-рибалки, туристичні бази. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Зазначене майно поставлено на картковий облік у Квартирно-експлуатаційних органах, які уповноважені вести облік нерухомого майна Збройних Сил України.

Згідно наказу начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12 грудня 2000 року № 86 «Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок» нерухоме майно Чабанського будинку рибалки було прийнято на відповідний картковий облік та закріплено за Чорноморською КЕЧ району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси).

Рішенням господарського суду Одеської області від 24 грудня 2009 року визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 18 грудня 2008 року № 436-V «Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області». Рішенням суду встановлено, вказані земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а Міністр оборони України повноваженнями на припинення права державної власності чи права користування не наділений.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02 червня 2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року «Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства «Сокіл» і розміщені на території Чабанського будинку рибалки», та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на їдальню за генеральним планом № 888 площею 72кв. м; котедж за генеральним планом № 864 96 кв. м; котедж за генеральним планом № 865 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 866 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 867 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 868 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 869 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 870 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 871 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 872 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 873 площею 12 кв. м; котедж за генеральним планом № 874 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 875 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 876 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 877 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 878 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 879 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 880 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 881 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 882 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 883 площею 32 кв. м; котедж за генеральним планом № 884 площею 126 кв. м; котедж за генеральним планом № 887 площею 75 кв. м; сторожеву за генеральним планом № 889 площею 20 кв. м; туалет за генеральним планом № 890 площею 6 кв. м; туалет за генеральним планом № 891 площею 3 кв. м; туалет за генеральним планом № 892 площею 3 кв. м; гараж за генеральним планом № 836 площею 18 кв. м та навіс для човнів за генеральним планом № 885 площею 512 кв. м.

01 липня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Махортовим І. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 47561617, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 227.

За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000198 від 08 червня 2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці Чабанського будинку рибалки, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 197-1, частиною першою статті 425, частиною третьою статті 426, частиною четвертою статті 426-1 КК України.

У ході досудового розслідування на підставі листа Управління нормативно- методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11 червня 2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_1, - не надавалось.

Відповідно до пункту 10 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04 лютого 2022 року рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Махортова І. О. № 47561617 від 01 липня 2019 року скасовано.

08 лютого 2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 41,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , - припинено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У частинах третій, четвертій статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови (див. постанову Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 642/7110/15-ц).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц).

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 369/3261/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що за обставин справи, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного, будівництва навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Власник вправі вимагати усунення із земельної ділянки усіх результатів діяльності (господарювання) відповідача на ній. Оцінка самочинності здійсненого будівництва не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки будь-яке будівництво на чужій земельній ділянці, має розглядатися як таке, що вчинене без правомірних підстав для ведення такої діяльності. Отже, відповідно до вимог цивільного закону незаконний набувач земельної ділянки не набуває права власності на збудовані ним за час незаконного володіння споруди і має право лише на належні йому будівельні матеріали та конструктивні елементи без набуття права власності на споруди, які їх складали.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) вказано, що «за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що визначальними обставинами для встановлення подібності справ № 263/18985/19 та № 916/1174/22 є (1) наявність самочинного будівництва, на яке (2) неправомірно зареєстровано право власності. Спір щодо подальшої юридичної долі самочинно побудованого майна вирішується виключно відповідно до статті 376 ЦК України, тобто за вимогами про знесення такого майна або про визнання права власності на таке майно. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності».

Суди встановили, що необхідність звернення до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси прокурор обґрунтував порушенням права держави, як власника земельної ділянки, яка належить до земель оборони. На цій земельній ділянці розміщено об`єкт житлової нерухомості, який на підставі рішення державного реєстратора Махортова І. О. набула у власність ОСОБА_1 і яке скасовано наказом Міністерства юстиції України. ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 . Оскільки будівництво об`єкта житлової нерухомості було здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення вказаного об`єкта, оскільки саме такий спосіб захисту за встановлених обставин справи є належним.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції було порушено її процесуальні права щодо неповідомлення її та її представника про дату та час слухання справиколегія суддів відхиляє.

Суд апеляційної інстанції при оцінці відповідних доводів скаржника встановив, і це не заперечується заявником, щоухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 31 березня 2023 року о 10:00 годині в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області. Копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримала 12 січня 2023 року. Її представник ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач ухвалу від 31 жовтня 2022 року отримала. Заяв про відкладення розгляду справи ні ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_2 до суду не подавали.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Тому необґрунтованими є доводи скаржника про те, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін через неповідомлення відповідача про призначення судового засідання на 31 березня 2023 року саме судовою повісткою, оскільки при відкритті провадження у справі таке повідомлення здійснено відповідною ухвалою суду згідно з пунктом 6 частини другої статті 187 ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 822/1874/17, від 28 березня 2018 року у справі № 826/19452/16, від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16, від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 821/669/17 є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших правовідносин. Зокрема у вказаних справах вирішувалось питання щодо правомірності наказу Міністерства юстиції України. Тому доводи касаційної скарги скаржника стосовно того, що її право власності на спірну земельну ділянку було припинено у спосіб не передбачений законом на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки відповідний наказ Міністерства юстиції України не оспорюється в цій справі.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц є необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 504/3302/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук