Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2442/21
Провадження № 2/945/308/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2023року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого- судді Войнарівського М.М.,за участю секретаря судового засідання Пєскова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,батько якого не цікавиться своєю дитиною, не турбується про матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток сина, проживає окремо, зловживає спиртними напоями,не працює,веде аморальний спосіб життя. Мати дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Така поведінка відповідача на думку позивача, свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28.01.2022року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.04.2023 року закрито підготовче та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися,при цьому ними було подано заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно,відзив не подавав.

Представник третьої особи Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в графі мати зазначена ОСОБА_4 , в графі батько вказаний відповідач ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно довідки № 154 від 16.06.2023року виконавчого комітету Степівської сільської ради позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,разом з нею зареєстрований ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства охорони здоров`я «Амбулаторія групової практики(ТИП «АГ») Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 15.02.2021 року станом здоров`я ОСОБА_2 опікується ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки-характеристики ОСОБА_1 спиртними напоями не зловживає,громадського порядку не порушує,за місцем проживання характеризується добре. Заяв та скарг на поведінку в побуті ОСОБА_1 до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області не надходило.

Згідно довідки наданої закладом освіти Михайлівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, ОСОБА_3 , батько учня ОСОБА_5 , за період навчання дитини в школі з 1 по 9 класи не брав участі у вихованні сина,не відвідував школу, не спілкувався із класним керівником та вчителями,щодо навчання та поведінки сина.

Відповідно до заяви яка мається в матеріалах справи, ОСОБА_3 , засвідченої приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області,відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У своєму висновку Миколаївська районна військова адміністрація,як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав по відношенню до його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, відповідач протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку свого сина, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання дитиною належної освіти.

При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо свого сина, тому позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

У своєму поданні орган опіки та піклування виконавчого комітету Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вважає,що ОСОБА_1 може бути призначена піклувальником неповнолітнього брата ОСОБА_2 у випадку позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно неповнолітнього ОСОБА_2 .

Згідно ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Так, згідно ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.244 СК України піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

З урахуванням того, що мати дитини померла, а батько не бажає приймати участь у вихованні дитини, при цьому неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом з позивачкою і судом не встановлено перешкод для призначення позивача піклувальником дитини, суд доходить до висновку, що слід також встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_7 призначивши його піклувальником його сестру ОСОБА_1 .

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 908,00грн.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166, 170, - Сімейного кодексу України,ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ;РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши його піклувальником громадянку України, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,уродженка с.Улянівка Миколаївського району Миколаївської області;РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ;РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Улянівка Миколаївського району Миколаївської області; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908грн.00коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду

Суддя М.М.Войнарівський