Березівський районний суд Одеської області
Справа № 514/1261/22
Провадження № 2/494/130/23
13.12.2023 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №514/1261/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
09.12.2022 року від Тарутинського районного суду Одеської області до Березівського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа №514/1261/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором».
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.12.2022 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Лебединського С.Й.
Відповідно до розпорядження №188 від 05.10.2023 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ вбачається, що вказана справа підлягає повторному розподілу між суддями у зв`язку з відставкою судді Лебединського С.Й
На підставі викладеного 05.10.2023 року канцелярією суду проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.
09.10.2023 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження та призначено до судове засідання.
На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 28.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та на підставі правил надання коштів в кредит укладено електронний кредитний договір №1171896-А. Згідно з умовами договору загальний розмір наданого кредиту складає 4000.00 грн., строк кредиту з 28.12.2020 року по 26.01.2021 року включно. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0.01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, реальна річна процентна ставка при цьому становить 3.65 %. 25.02.2021 року та 17.03.2021 року між сторонами укладено угоди про продовження строку користування кредитними коштами, строк користування кредитом було продовжено до 17.03.2021 року. Таким чином, позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконала, тобто не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 18.08.2023 року.
У судові засідання 16.11.2023 р. та 13.12.2023 р. представник позивача не з`явився, але подав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.105).
Відповідач відзив або заперечення на позов до суду не надавав; в судові засідання 16.11.2023 р. та 13.12.2023 року не з`явилась без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла. Судом відповідач викликалась у телефонному режимі, що підтверджується телефонограмою (а.с.108) та направлялась повісчтка, а тому на підставі ст.128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа вважається такою, що належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи.
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за їх відсутності та ігнорування викликів до суду відповідачем, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами.
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, відсутність відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №1171896-А від 28.12.2020 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 4000.00 гривень. Договір був укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та на підставі правил надання коштів в кредит.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
ТОВ «СС ЛОУН» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала.
31.03.2021 року між ТОВ «СС ЛОУН» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «СС ЛОУН» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором №1171896-А від 28.12.2020 року про стягнення з відповідача заборгованості.
У відповідності до статті 526 ЦК України: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу».
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…».
-4000.00 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту);
-7628.00 грн нараховані проценти.
Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором від 28.12.2020 року та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором.
В той же час суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим процентам.
Суд вважає зменшити розмір заборгованості по нарахованим процентам з 7628.00 грн. до 1814.00 грн., виходячи з наступного.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обвязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності спорінодному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Положеннями ст.ст.6,627 ч.1ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, нарішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.
Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування процентів у розмірі 7628.00 грн, яке фактично вдвічі перевищує заборгованість за кредитом, також може свідчити на не справедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, а тому суд вважає зменшити їх у цій частині до 1814.00 грн.
З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останньої на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість у розмірі 5814 грн.00 коп.
Крім того, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у відповідному розмірі, а саме: 1240.50грн., сплачений ТОВ «Фінфорс» при зверненні з позовом до суду.
Керуючись статями 10, 11, 169, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, статями 526, 530, 1054 ЦК України, суд,-
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (ідентифікаційний код 41717584) суму боргу за кредитним договором №1171895-А від 28.12.2020 року в розмірі 5814 (п`ять тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 00 коп., з яких 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) та 1814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 00 коп. нараховані проценти.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (ідентифікаційний код 41717584) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн.50 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.12.2023 року.
Суддя І.А. Римар