Справа № 522/3289/20
Провадження № 2/522/1050/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Оліянчук Світнала Степанівна про визнання не дійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Оліянчук Світнала Степанівна про визнання не дійсним заповіту.

В обґрунтування позову позивач вказує, що вона є онукою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що є спадкоємицею померлого за заповітом, складеним ним 6 жовтня 1995 р. і за законом в порядку ч.1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення, оскільки її мати ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті дідуся приватним нотаріусом Янковською Ольгою Сергіївною 29 жовтня 2019р. було відкрито спадкову справу № 28/2019 за заявою ОСОБА_2 , як спадкоємиці за заповітом, підписаним її дідусем 19.07.2016 в Першій одеській державній нотаріальній конторі, номер у спадковому реєстрі 59245874.

Позивач вказує, що дідусь не міг за станом здоров`я посвідчити в 2016р. інший заповіт і тим більше на не рідну йому людину, онуку його співмешканки. Позивач впевнена, що якщо б таке посвідчення відбулось, він би розповів про це позивачу.

Також в позові зазначені обставини особистого конфлікту, що відбувся між позивачем та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року вирішено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року вирішено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

30 липня 2020 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява.

Відповідно до вказаних уточнень позивач додатково зазначила, що сама позивач, їх з дідусем родичі, друзі сім`ї не знають осіб, яких запросив на посвідчення заповіту дідусь, а саме ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та свідків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказала, що на дні народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 в присутності його дружини ОСОБА_5 та інших в котрий раз говорив позивачу, що спадщина після його смерті буде позивачу і його правнукам. ОСОБА_5 , будучи бабусею ОСОБА_2 не заперечувала проти його слів і підтримувала його в його волевиявленні.

04 березня 2021 року від відповідачки по справі надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву, відповідач заперечує проти задоволення позову, вважає його надуманим та недоведеним.

На підставі клопотання відповідача від 10.03.2021 року під час судового засідання призначеного 18 травня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьї особи Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Оліянчук Світлану Степанівну.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

08 червня 2023 року від представника Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява про розгляд справи без присутності третьої особи.

У судове засідання призначене на 08 червня 2023 року з`явився представник позивача ОСОБА_9 . Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Під час судового засідання представник не заперечувала проти розгляду справи, не заперечувала проти розгляду справи без допиту свідків.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_3 , що вбачається з наданих доказів та не заперечується сторонами. Мати позивача ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

19.07.2016 в Першій одеській державній нотаріальній конторі складено Заповіт ОСОБА_3 який заповідає ОСОБА_2 належну йому частку квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного заповіту зазначено, що заповіт підписаний ОСОБА_6 у зв`язку з хворобою очей заповідача ОСОБА_3 .

Після смерті дідуся приватним нотаріусом Янковською Ольгою Сергіївною 29 жовтня 2019р. було відкрито спадкову справу № 28/2019 за заявою ОСОБА_2 , як спадкоємиці за заповітом, підписаним її дідусем 19.07.2016 в Першій одеській державній нотаріальній конторі, номер у спадковому реєстрі 59245874.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини.

Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Крім того, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст.ст. 203-236 ЦК України, у том числі і підстави недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заперечує наявність хвороби очей у ОСОБА_3 , позивач зазначає, що він міг самостійно підписати заповіт. В той же час, той факт, що заповіт підписаний іншою особою свідчить про порушення нотаріусом порядку посвідчення заповіту.

Однак як вбачається з Довідки акта медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААВ № 779517 ОСОБА_3 надано інвалідність по зору, вказано про необхідність у сторонньому догляді.

В матеріалах справи також наявна Довіреність від 05.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі № 5-393, відповідно до якого ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_5 у зв`язку з хворобою очей ОСОБА_3 .

В той же час, посилання позивача на особисті підписи ОСОБА_3 у поштовому відділені та у банку не спростовують проблеми із зором у заповідача, та не спростовують надані відповідачем докази.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи зібрані докази у сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені останнім при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 203, 207, 215-216, 225, 316, 319, 321, 328, 391, 1216-1218, 1223, 1234, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 49, 64, 76, 81-82, 89, 95, 133, 141, 209, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Оліянчук Світнала Степанівна про визнання не дійсним заповіту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.06.2023 року.

Суддя Р.Д. Абухін

18.06.2023