Справа № 471/566/23
Провадження №2/471/155/23
Номер рядка звіту 61
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В своєму позові позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді грошових вкладів, розміщених в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рахунку НОМЕР_1 згідно умов Договору № SAMDNWFD801 від 20.05.2019 р.; на рахунку НОМЕР_2 згідно умов Договору № SAMDNWFD701 від 20.06.2019р. на рахунку НОМЕР_3 згідно умов

Договору № SAMDNWFС0 від 20.05.2019 та рахунок НОМЕР_4 зі всіма відсотками та компенсаціями.

У 2020 році державним нотаріусом Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області була заведена спадкова справа № 23/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . У спадковій справі існують три заяви від трьох спадкоємців про прийняття спадщини. Окрім позивача по цій справі, яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є інші спадкоємці першої черги за цією спадковою справою, та які є відповідачами по цій цивільній справі.

Після спливу шестимісячного строку позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, звернулася до нотаріальних органів та у відповідності із цивільним законодавством України подала заяву про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, державним нотаріусом Ніколаєвою Л.Л. 07.12.2021 року була винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У зазначеній вище Поставі про відмову у вчинені нотаріальної дії зазначено, що підставою для відмови є відмова дружини спадкодавця отримати свідоцтво про право власності пережившому подружжю на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а тому для видачі свідоцтва не можна встановити склад спадкового майна.

Позивач категорично не згодна з тим, що дружина спадкодавця взагалі має право на частку в спадковому майні, оскільки при житті спадкодавця дружина спадкодавця ніколи не працювала, хоча була працездатною особою, грошові кошти, які знаходяться на зберіганні на рахунку у АТ КБ «Приватбанк» спадкодавцем зароблені особисто шляхом здійснення ним підприємницької діяльності.

Позивач вважає, що грошові кошти повинні розглядатися як особиста приватна власність спадкодавця, тому вона звернулася до суду із вказаними позовом та просить суду визнати за нею право власності на грошові вклади, а саме на 1/3 частини вкладів.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що її батько ОСОБА_5 самостійно заробив кошти, відкрив банківські вклади, його дружина, відповідач ОСОБА_2 не працювала, тому вказане спадкове майно є особистою власністю спадкодавця, а отже її частина у спадщині становить 1/3.

Відповідача ОСОБА_2 не визнала позовні вимоги, зазначила, що вклади відкриті на ім`я ОСОБА_5 у 2019 року. На той час між ними вже був укладений шлюб, тому вклади є спільною власністю подружжя, тому позивач може отримати свідоцтво на право на спадщину на частку, яка належала спадкодавцю.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явилася, надіслала заяву в якій визнала позовні вимоги.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с. 14).

Після його смерті спадкоємцями є діти ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається, окрім іншого, з грошових вкладів, розміщених в АТ КБ «ПриватБанк».

Позивач по справі, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину.

07 грудня 2021 року нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Позивач у своєму позові та під час судового засідання зазначає, що грошові вклади є особистою власністю спадкодавця ОСОБА_5 , оскільки його дружина не працювала, не отримувала будь-які інші доходи, тому частка кожного спадкоємця є 1/3.

Однак з такими доводами позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договору на відкриття рахунків у банку укладені ОСОБА_5 20.05.2019 року та 20.06.2019 року.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено 29.06.2016 року.

Отже, згідно приписів ст.. 60 СК України грошові кошти, наявні на рахунках у банку є спільною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України,спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3ст. 46 цього кодексу).

Відповідно до ч. 1ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ч. 5ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ч.1ст. 1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ч. 1ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

З урахуванням положень ст. ст. 1296 1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач зазначає, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва з підстав, зокрема, відсутності заяви пережившого подружжя на видачу такого свідоцтва.

Однак зі змісту постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не вбачається такої підстави для відмови, на яку посилається позивач. У постанові нотаріус лише посилається на загальні норми Закону України «Про нотаріат» та положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та зазначає про необхідність встановлення кола спадкоємців, обсягу спадкового майна та необхідність з`ясувати чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на ? частку в спадковому майні.

Як роз`яснено у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Частиною 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Спадкові права позивача наразі не є порушеними, ним не утрачено можливість отримання права власності на спадкове майно у позасудовому порядку, у разі незгоди з часткою у спадковому майні, позивачем необхідно звернутися до суду з іншими вимогами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування- відмовити.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі :

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.12.2023 року.

СуддяІ.Б. Гукова