Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2023 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буглак Олесі Гурамівни про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, скасування запису,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, скасування запису.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду, позивач ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилається на те, що судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, не в повному обсязі досліджені матеріали справи, а також передчасно прийнято ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Зазначила, що постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд посилався на те, що позивач, який належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, повторно не з`явився до суду, та не звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. Проте, позивачем ще 27.03.2023 року було подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Вказана заява була направлена на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області засобами електронного зв`язку та зареєстрована канцелярією Києво-Святошинського районного суду Київської області за вх. № 13962 від 27.03.2023 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бутирін Я.Я. проти задоволення скарги позивача заперечив та просив ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в судові засідання 05 липня 2023 року та 15 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому, про час та місце розгляду справи вона була повідомлена належним чином.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки на судові засідання 05 липня 2023 року та 15 серпня 2023 року направлялись позивачу на адресу, яка вказана нею у позовній заяві, а також шляхом направлення SMS-повідомлень на номер, вказаний позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач ОСОБА_1 29 травня 2023 року отримала судову повістку про виклик до суду для розгляду справи на 05 липня 2023 року о 10 год. 15 хв. (а.с.87).

У зв`язку з неявкою позивача ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 05 липня 2023 року, розгляд справи було відкладено на 15 серпня 2023 року на 10 год. 15 хв.

17 липня 2023 року ОСОБА_1 була повідомлена про призначення справи до розгляду на 15 серпня 2023 року о 10 год. 15 хв., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.93).

Крім того, про розгляд справи на 05 липня та 15 серпня 2023 року позивач була повідомлена шляхом направлення SMS-повідомлень на номер, вказаний нею у позовній заяві, що підтверджується довідками про доставку SMS від 12.05.2023 року (а.с.86) та від 05.07.2023 року (а.с.92).

Вищенаведене свідчить про належне повідомлення позивача про призначені судові засідання 05 липня 2023 року та 15 серпня 2023 року, на які остання без поважних причин повторно не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки, клопотань про відкладення розгляду суду не подавала.

Вимогами ч.5 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічні положення містяться в п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України, якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання, або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У частинах першій, другій та четвертій статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК Українисуд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У матеріалах справи міститься сканкопія заяви ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність, датована 27 березня 2023 року, яка надійшла на електронну адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області 27 березня 2023 року (а.с.25-26).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до приписів ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа використовується електронний підпис, а створення електронного документа завершується накладанням електронного підпису.

Чинним законодавством передбачено право учасників провадження подавати до суду документи, заяви в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі електронним цифровим підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Враховуючи зміст вищенаведених правових норм, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про неприйняття до уваги вищевказаної сканкопії заяви ОСОБА_1 від 27 березня 2023 року, оскільки ця заява надійшла до суду без електронного цифрового підпису позивача та з електронної адреси «ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )», про яку нічого не вказано у позовній заяві ОСОБА_1 . Кому належить дана електронна адреса та чи уповноважена особа направила таку заяву, позивач суду не повідомила. Оригінал заяви ОСОБА_1 , який би містив підпис позивача, до суду першої інстанції станом на 15 серпня 2023 року не надходив, причини неможливості направити вказану заяву в оригіналі позивач суду не повідомила.

У пункті 3 частини першої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Крім того, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В). З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Слід зазначити, що аналіз норм ст.ст. 223, 257 ЦПК України свідчить про те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Водночас, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 310/12817/13.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на доведеність факту повторної неявки ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 05 липня та 15 серпня 2023 року, про які позивач була повідомлена належним чином, беручи до уваги те, що від позивача не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а наявна у справі сканкопія заяви не може бути ідентифікована як заява, подана саме позивачем, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки обставини справи та процесуальна поведінка позивача свідчать про втрату нею заінтересованості у вирішенні даного спору, розгляд якого за відсутності позивача, з урахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суперечитиме нормам цивільного процесуального законодавства.

Доводів, які б спростовували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. При цьому, єдиним доводом скарги є неврахування судом першої інстанції поданої позивачем 27 березня 2023 року заяви про розгляд справи за її відсутності. Однак ці доводи були предметом оцінки суду першої інстанції, який зазначив в оскаржуваній ухвалі підстави неприйняття цієї заяви, і повторної оцінки ці доводи скарги не потребують, оскільки апеляційний суд погоджується з висновками суду про невідповідність сканкопії заяви за своїми формою та змістом вимогам закону, що унеможливило прийняття її до уваги судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2023 року про залишення без розгляду позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: