Провадження номер 2/741/62/23
Єдиний унікальний номер 741/1496/21
РІШЕННЯ

іменем України

15 червня 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Носівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

УСТАНОВИВ:

08 грудня 2021 року позивач звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цим позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 березня 2021 року між ОСОБА_1 як Позикодавцем з однієї сторони та ОСОБА_2 як Позичальником з іншої сторони було укладено письмовий договір позики № 01-03/21, за умовами якого позивач повинен був передати відповідачу у позику грошові кошти у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, що на дату укладення договору становило 195531 грн. 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року відповідачу справі було передано 5840 доларів США, що підтверджується розписками відповідача. Остання частина позики у сумі 1260 доларів США мала бути переданою у строк до 30 липня 2021 року за умови запуску вебресурсу: www.zamay.com з 10 липня 2021 року, що передбачалось п. 3.2.1 Договору. Відповідачу належало повернути позику частинами за таким графіком: 1000 доларів США - до 31 липня 2021 року; 1000 доларів США - до 31 серпня 2021 року; 1000 доларів США - до 30 вересня 2021 року; 1000 доларів США - до 31 жовтня 2021 року; 1840 доларів США - до 28 лютого 2022 року; 1260 доларів США - до 28 лютого 2022 року. Водночас умовами договору передбачалась оплата позивачу процентів за користування позикою, починаючи з 01 серпня 2021 року до 31 серпня 2026 року у розмірі 15% від суми доходу, отриманого відповідачем за реалізацію товарів, робіт, послуг з використання указаного вебресурсу чи якщо розмір щомісячного доходу складає менше 10000 грн. (п. 4.3.1, п.п. 4.3.1.1 та п. 4.3.2). Також, п.п. 9.2.1 та 9.2.2. договору установлювалось, що у випадку, якщо відповідач не повертає кошти чи не сплачує проценти в порядку та в строки визначені договором, на відповідача лягає обов`язок сплатити пеню в розмірі 0,30 % від заборгованої суми коштів за кожен день прострочення.

Станом на дату подання позову вебресурс www.zamay.com не запущений та не функціонує, а відповідач в строки та в порядку, визначеному договором не повертає позики та не сплачує процентів. Тому позивач просив судовим рішенням стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 у розмірі 5840 доларів США, проценти за користування позикою згідно з умовами договору позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 у розмірі 4000 грн., пеню, нараховану на всю суму заборгованості, згідно з умовами договору позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 у розмірі 58604 грн.

Ухвалою судді від 13 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 травня 2022 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан.

Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22.

Підготовче судове засідання по справі було призначено на 06 вересня 2022 року.

06 вересня 2022 року протокольно підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 17 листопада 2022 року.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2022 року підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 лютого 2023 року (а. с. 66).

У судовому засіданні 11 квітня 2023 року представник позивача адвокат Линник Є.В. позов підтримав повністю з підстав, які зазначені у ньому. Зазначив, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 03 березня 2021 року у письмовій формі укладався договір, на виконання умов якого позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 5840 доларів США з обумовлених 7000 доларів США. На підтвердженння факту передачі-отриманння указаних коштів було складено 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року розписки, оригінали яких знаходяться у ОСОБА_1 . Загальний розмір заборгованості за позовом становить 5840 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 4000 грн., пеня у розмірі 58604 грн. Відповідач свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення коштів.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2023 року було витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінали розписок ОСОБА_2 від 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року (а. с. 91).

02 червня 2023 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Линником Є.В. суду надано оригінали розписок ОСОБА_2 від 03 березня 2021 року про отримання від ОСОБА_1 двох тисяч доларів 00 центів, від 07 квітня 2021 року про отримання від ОСОБА_1 двох тисяч доларів 00 центів, від 24 червня 2021 року про отримання від ОСОБА_1 однєї тисячі вісімсот сорока доларів 00 центів (а. с. 109, 110, 111).

02 червня 2023 року надійшла письмова заява від адвоката Линника Є.В., який повідомив суд, що докази (договори, рахунки тощо), якими визначається розмір судових витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судове засідання 15 червня 2023 року представник позивача адвокат Линник Є.В. не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 08 лютого 2023 року, 11 квітня 2023 року та 15 червня 2023 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причин неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань не подали.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, виходячи з нижченаведеного.

Так, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що наявність між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявною у справі копією договору позики № 01-03/21, за умовами якого ОСОБА_1 мав передати ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США, що на дату укладення договору становило 195531 грн.

03 березня 2021 року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 дві тисячі доларів 00 центів, 07 квітня 2021 року - дві тисячі доларів 00 центів, а 24 червня 2021 року одну тисячу вісімсот сорок доларів 00 центів, а разом: 5840 доларів США, що підтверджується оригіналами письмових розписок ОСОБА_2 (а.с. 110, 111, 112).

Суд звертає увагу, що у розписках від 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року позичальником вказано місце, дату і факт отримання грошових коштів, їх розмір та валюту, а також міститься посилання на договір позизики № 01-03/21 від 03 березня 2021 року як правову підставу для передачі коштів.

Також суд не має сумнівів у тому, що вказані розписки написані та підписані власноручно ОСОБА_2 , що ним ніяким чином не заперечувалось, та надані суду в оригіналі представником позивача на підтвердження існування грошового зобов`язання відповідача і розміру такого зобов`язання.

Дані розписки судом визнаються належними письмовими доказами.

Факт виконання відповідачем умов договору від 03 березня 2021 року, а, відтак, відсутність необхідності у поверненні позивачу суми коштів у розмірі 5840 доларів США, визначених у розписках від 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року, відповідачем не стверджується.

З позиції (2) вступної частини договору слідує, що цей договір вважається процентовою позикою, тобто Позичальник зобов`язується в строк та на умовах, передбачених цим договором, здійснювати виплату процентів Позикодавцю за користування грошовими коштами, отриманими в позику (а. с. 7).

У відповідності до п. 3.2.3 р. 3 «Надання позики» Договору сторонами погоджено, що грошові кошти мають бути передані у власність Позичальника відповідно до встановленого графіку платежів:

- Перший транш 2000 $ США до 05 березня 2021 року;

- Другий транш 2000 $ США до 15 квітня 2021 року;

- Третій транш 1840 $ США до 25 червня 2021 року.

Сторонами погоджено, що достатнім підтвердженням передачі грошових коштів Позичальнику є письмова розписка позичальника, що підтверджує факт отримання Позичальником грошових коштів.

У пункті 4.1.1. розділу 4 «Повернення позики» Договору сторонами погоджено, що позика має бути повернута частинами у відповідності до настпуногог графіку:

- 1000 доларів США до 31 липня 2021 рок у;

-1000 доларів США до 31 серпня 2021 року;

- 1000 доларів США до 30 вересня 2021 року;

- 1000 доларів США до 31 жовтня 2021 року;

- 1840 доларів США до 28 лютого 2022 року.

У пункті 4.1.2 розділу 4 «Повернення позики» Договору установлено, що позика має бути повернута шляхом готівкової передачі грошових коштів.

За користування грошовими коштами Позичальник зобов`язується сплачувати проценти щомісячно не пізніше 05 числа кожного місяця, починаючи з 01 серпня 2021 року та 31 серпня 2026 року включно.( п. 4.3.1 р.4 Договору).

Розмір щомісячної суми складає 15 % від суми доходу, отриманого Позичальником за реалізацію товарів, послуг з використанням вебресурсу www.zamay.com.ua та з якого сплачено податок 5 %. ( п. 4.3.1.1. р. 4 Договору).

У випадку, якщо Позичальник не отримує дохід від реалізації товарів, послуг з використанням вебресурсу www.zamay.com.uа або розмір щомісячної суми, визначено п. 4.3.2., складає менше ніж 10.000 грн. позичальник бере на себе зобов`язування сплачувати щомісячно проценти за користування позикою у розмірі 1000 грн., які сплачуються в строки, визначені п. 4.3.1 (п. 4.3.2 р. 4 Договору).

За змістом п. 9.2.1 р. 9 «Відповідальність сторін» Договору порушенням зобов`язань за цим Договором вважаються наступні дії та/або бездіяльність: (а) неповернення грошових коштів у строк, що погоджений Сторонами, та/або (б) порушення строків повернення окремих траншів Позики, згідно встановленого графіку; та/або (а) поверненя Позики не в тій валюті, в якій її попередньо було отримано від Позикодавця; та/або (г) неповернення позики та(або) (д) ненадання доступу Позикодавцю до документів та/або інформації, визначеної п. 5.2.(4) Договору.

У випадку настання одного або декількох порушень, визначених у попередньому підпункті, Позичальник зобов`язаний (а) виплатити в повному обсязі заборговану суму грошових коштів з врахуванням встановленого індексу інфляції, а також (Б) пеню у розмірі 0,30 % (нуль цілих тридцять сотих процентів) вид заборгованої суми грошових коштів за кожний день прострочення (п. 9.2.2 р. 9 Договору).

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Так, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Установлені судом обставини щодо отримання відповідачем у позику 5840 доларів США підтверджуються копією договору позики від 03 березня 2021 року та оригіналами розписок ОСОБА_2 про отримання коштів від 03 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 24 червня 2021 року, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За умовами Договору позики відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 липня 2021 року (1000 доларів США), до 31 серпня 2021 року (1000 доларів США), до 30 вересня 2021 року (1000 доларів США), до 31 жовтня 2021 року (1000 доларів США) та до 28 лютого 2022 року 1840 доларів США.

Станом на день постановлення цього рішення відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, отримані та зазначені у розписках суми коштів в передбачені строки не повернув. Зі змісту позовної заяви убачається, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повертає.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаними договорами позики та повернув повністю або частково кошти саме за цими договорами позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за Договором від 03 березня 2021 року та виданими на його виконання розписками, а тому зобов`язаний повернути позивачеві борг у сумі 5840 доларів США.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною 4 статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Стягнення з відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 58604 грн., нарахованої згідно з умовами Договору позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 суд виходить з того, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 1 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

За загальним правилом період, за який нараховується неустойка за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Отже, ураховуючи те, що порушення відповідачем як боржником зобов`язання відповідно до умов розписки є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, тому таке порушення щодо своєчасної сплати узятих зобов`язань за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок відповідача сплатити позивачу пеню.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховрного Суду у постанові від 20 березня 2019 року (справа N 761/26293/16-ц) дійшла до висновку, що нарахування пені в іноземній валюті не передбачено законодавством та остання стягується виключно у гривні. При цьому, обґрунтовуючи свою позицію ВП ВС вказала на те, що відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки умови Договору від 03 березня 2023 року не передбачають нарахування пені у іноземній валюті, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Визначаючи розмір пені, суд виходить з такого розрахунку:

сума боргу на 31 липня 2021 року 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 26886,70 грн., кількість днів заборгованості станом на 02 грудня 2021 року (дату звернення з позовом до суду) 125, ставка пені 0,30 %

26886,70 грн. х 0,30 %/100 х 125 днів = 10082,51грн.;

сума боргу на 31 серпня 2021 року 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 26860,10 грн., кількість днів заборгованості станом на 02 грудня 2021 року (дату звернення з позовом до суду) 94, ставка пені 0,30 %

26860,10 грн. х 0,30 %/100 х 94 днів = 7574,55 грн.;

сума боргу на 30 вересня 2021 року 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 26576,00 грн., кількість днів заборгованості станом на 02 грудня 2021 року (дату звернення з позовом до суду) 64, ставка пені 0,30 %

26576,00 грн. х 0,30 %/100 х 64 днів = 5102,59 грн.;

сума боргу на 31 жовтня 2021 року 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 26326,50 грн., кількість днів заборгованості станом на 02 грудня 2021 року (дату звернення з позовом до суду) 33, ставка пені 0,30 %

26326,50 грн. х 0,30 %/100 х 33 днів = 2606,62 грн.

Сума боргу на 28 лютого 2022 року 1840 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 53829,16 грн., кількість днів заборгованості станом на 02 грудня 2021 року (дату звернення з позовом до суду) 0, ставка пені 0,30 %

Строк виплати указаної суми (28 лютого 2022 року) станом на дату подання позову (02 грудня 21 року) до суду не настав.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню

пеня у розмірі 25366 грн. 27 коп.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування позикою згідно з умовами договору позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 у розмірі 4000 грн., суд зазначає, що частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, обгрунтовуючи вимоги позову у цій частині, представник позивача посилався на положення пункту 4.3.2 розділу 4 Договору, за якими у випадку, якщо Позичальник не отримує дохід від реалізації товарів, послуг з використанням вебресурсу www.zamay.com.uа або розмір щомісячної суми, визначено п. 4.3.2. складає менше ніж 10.000 грн. позичальник бере на себе зобов`язування сплачувати щомісячно проценти за користування позикою у розмірі 1000 грн., які сплачуються в строки, визначені визначені п. 4.3.1.

Отже, аналіз указаного пункту договору свідчить про те, що обов`язок сплачувати щомісячно проценти за користування позикою у розмірі 1000 грн. у ОСОБА_2 настає лише у випадку, якщо Позичальник ( ОСОБА_1 ) не отримує дохід від реалізації товарів, послуг з використанням вебресурсу www.zamay.com.ua або розмір щомісячної суми, визначено п. 4.3.2. складає менше ніж 10.000 грн.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач ОСОБА_1 як позичальник не отримує дохід від реалізації товарів, послуг з використанням вебресурсу www.zamay.com.ua або ж, що розмір щомісячної суми, визначеної у п. 4.3.2., складає менше, ніж 10.000 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні цієї справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2200 грн. 50 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1828,12 грн.

Керуючись ст. ст. 207, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 03 березня 2021 року № 01-03/21 у розмірі 5840 (п`ять тисяч вісімсот сорок) доларів США основного боргу та 25366 (двадцять п`ять тисяч триста шістдесят шість) грн. 27 коп. пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1828 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн. 12 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15 червня 2023 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА