Провадження № 2-з/638/39/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кутоманової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву представника позивача адвоката Юшко Т.Г. про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває вказана цивільна справа.

Представник позивача адвокат Юшко Тетяна Григорівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова заявою про забезпечення доказів, в якій просить витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію щодо перебування на військовому обліку ОСОБА_4 ; копію висновку (повний) призовної комісії; копію висновку військово-лікарняної комісії Сидоренка В.І. щодо стану його здоров`я на теперішній час.

В обґрунтування заяви зазначає, що батько дитини не надав до суду документи щодо стану здоров`я, матеріали справи містять відомості, що він непридатний до військової служби у мирний час за ст.22Б (має психічне захворювання) та на даний час відповідачем не спростовані, тому на думку представника позивача, вирішувати спір по суті, психічний стан особи якої не визначений, є неприпустимим. Зазначає, що спір, який розглядається між колишнім подружжям у суді стосується дитини, а інтереси дитини привалюють над інтересами батьків. З огляду на викладене у позивача є сумніви, що відповідач є здоровим та може виконувати свої батьківські обов`язки належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні подану заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти забезпечення доказів у справі, посилаючись на необґрунтованість заяви та відсутність підстав для задоволення.

Розглянувши заяву про забезпечення доказів, оглянувши матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, котрі беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

За приписами ч. 1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів, окрім іншого, обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року у справі №520/14132/18 (провадження №61-13531сво21) зазначено, що у кожному конкретному випадку необхідно враховувати не лише резолютивну частину ухвали суду першої інстанції, а й сутність клопотання учасника справи та за якою процедурою суд розглянув таке клопотання: як витребування доказів чи як забезпечення доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі за №9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним та є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах, і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Схожі висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №635/7732/19 (провадження №61-19460ск20).

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення доказів в порядку ст.ст.116-118 ЦПК України, адвокат Юшко Т.Г. просила забезпечити докази способом їх витребування від Головного Управління ДПС у Харківській області та огляду цих документів судом, посилаючись на їх важливість для розгляду даної справи без будь-яких посилань на те, що докази, які просить забезпечити, витребовуються з метою запобігання їх втраті у майбутньому.

При цьому, суд зауважує, що на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року, постановленою без видалення суду до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування від ІНФОРМАЦІЯ_1 інформації щодо перебування на військовому обліку ОСОБА_4 ; щодо проходження останнім військової служби; витребування копії висновку (повний) призовної комісії та копії висновку військово-лікарняної комісії ОСОБА_4 щодо стану його здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вже зазначалось згідно ст.76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Заява про забезпечення доказів шляхом витребування письмових доказів повинна містити обґрунтування про те, які саме обставини можуть підтвердити письмові докази, оскільки докази, які не стосуються справи та предмета доказування, або одержані із порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини, судом до уваги не приймаються.

Відповідно до положень ч. ч. 5, 6 ст.118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Надавши оцінку заяві про забезпечення доказів з урахуванням викладених у ній обставин, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню з огляду на те, що докази, про забезпечення яких просить представник позивача, не стосуються предмету доказування у даній справі.

Керуючись ст.ст.116-118, 258-260 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву представника позивача адвоката Юшко Т.Г. про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 19.06.2023 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк