ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5529/23 Справа № 216/3110/18 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/3110/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Парковка та реклама», треті особи: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович,

на рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування посилались на те, що 20 березня 2017 року о 08 годині 07 хвилин в м. Кривому Розі Дніпропетровської області по пр-ту Миру, 4, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Skoda Super B, д/н НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid, д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керування ОСОБА_2 .

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Посилаючись на спричинення позивачам матеріальної та моральної шкоди, просили стягнути з КП «Парковка та реклама» грошові кошти в розмірі 57 748,31 гривень в якості відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди та по 10 000 гривень кожному з позивачів на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року позовні вимоги позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Парковка та реклама», треті особи: ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково. Стягнуто з КП «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 17 453, 74 гривень. Стягнуто з КП «Парковка та реклама» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди по 1 000 гривень кожному. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бурлаченко С.Ю., просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, погодившись з сумою спричиненої матеріальної шкоди в сумі 117 453, 74 гривень, дійшов помилкового висновку про часткове стягнення з відповідача зазначеної суми в розмірі 17 453, 74 гривень. Також суд першої інстанції дійшов невірного висновку при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КП «Парковка та реклама», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив того, що водій ОСОБА_3 , з вини якого сталась дорожньо-транспортна пригода, перебуває у трудових відносинах з КП «Парковка та реклама», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», яке, в свою чергу здійснила страхове відшкодування матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 в сумі 62 205, 43 гривень, а ліміт страхового відшкодування за страховим полісом складає 100 000 гривень, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з підприємства різниці між сумою ліміту страхового відшкодування та спричиненою шкодою в розмірі 117 453, 74 гривень, яка складає 17 453, 74 гривень.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон №1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2017 року о 08 годині 07 хвилин в м. Кривому Розі Дніпропетровської області по пр-ту Миру, 4, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Skoda Super B, д/н НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid, д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керування ОСОБА_2 .

Постановою Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Водій ОСОБА_3 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з КП «Парковка та реклама», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАт «СК «ЮНІВЕС».

Також судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_1 , складає 117 453, 74 гривень.

Крім цього судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснено страхове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 62205, 43 гривень на користь позивача ОСОБА_1 ..

Таким чином встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 20 березня 2017 року. Цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», якою було здійснено страхове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 62205, 43 гривень.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту страхового відшкодування має здійснювати страхова компанія, а відповідач у справі КП «Парковка та реклама» має обов`язок по відшкодуванню різниці, яка складає 17 453, 74 гривень.

Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам діючого законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині невірного визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності факту завдання позивачам моральних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При визначенні до стягнення розміру моральної шкоди суд керувався принципом розумності та справедливості, враховуючи обставини (які на думку суду заслуговували на увагу з точки зору доказовості аргументів позивача) завданої шкоди позивачу, тривалість його зусиль для відновлення своїх порушених прав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1- 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, врахувавши факт завдання позивачам моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на захист своїх прав, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди по 1000 гривень кожному.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бурлаченко Сергій Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста