Ухвала

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 643/20940/21

провадження № 61-8725ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року у складі судді: Єрмоленко В. Б., та постанову Харківського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Маміної О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» про визнання протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» про визнання протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії, від імені та і в інтересах якого діяло ТОВ Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» було укладено договір №КШ-1-160 про участь у фонді фінансування будівництва (ФФБ) виду «А». Згідно п. 5.13 «Порядку та умов резервування об`єктів інвестування» один об`єкт інвестування може бути зарезервований лише за однією особою. Управитель зобов`язаний на момент укладання Договору про участь у ФФБ освідчитись у тому, що відповідний об`єкт інвестування не зарезервований за особою, відмінною від тієї, з якою управитель має намір укласти такий договір про участь у ФФБ. Предметом договору про участь у ФФБ стала квартира АДРЕСА_1 , а саме по АДРЕСА_2 . Додатковою угодою №1 до договору від 27 вересня 2007 року ним сплачена сума у розмірі 101 640 доларів США. До АТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 11 липня 2011 року, крім функції Управителя ФФБ, перейшли права забудовника та отримані від ТОВ дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» оригінали документів, а саме робочий проект з кошторисною документацією, дозвіл на виконання будівельних робіт, договір оренди земельної ділянки. 24 грудня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» завершив будівництво житлового будинку та отримав сертифікат про готовність будинку до експлуатації. АТ «Укрсоцбанк» від підписання акту прийому-передачі закріпленого за ОСОБА_1 об`єкту інвестування та передачі встановленого договором пакету документів ухилявся. Станом на листопад 2021 р. АТ «Альфа-Банк», як правонаступник всього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», також не здійснив підписання акту прийому-передачі закріпленого за ОСОБА_1 об`єкту інвестування та передачі встановленого договором пакету документів.

Позивач зазначає, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів несплачених комунальних платежів за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2021 року у розмірі 31 530,77 грн, а також 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання та інфляційних витрат. Підставою для стягнення коштів є договір про відступлення права вимоги від 11 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Виробничими кооперативом «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд». Згідно листа відповідача від 25 листопада 2021 року йому роз`яснено, що рахунок на об`єкт нерухомості відкрито у 2014 року за даними, що надані ПАТ «Укрсоцбанк», хоча прав власності на вказаний об`єкт нерухомості не було за ОСОБА_1 зареєстровано.

ОСОБА_1 стверджує, що оскільки право власності на кв. АДРЕСА_3 за ним було зареєстровано тільки 22 листопада 2021 року, доступу до квартири він не мав, не проживав в ній, оскільки не були виконані умови забудовника щодо здійснення внутрішніх робіт, а документи, за якими можливо було зареєструвати квартиру отримані тільки у 2021 році, вважає, що він не отримував послуг, тому дії відповідача неправомірні та порушують його інтереси, як споживача.

Позивач просив: визнати протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованості за період з 01 квітня 2016 року по 22 листопада 2021 року, зокрема щодо оплати житлово-комунальних послуг та послуг утримання будинків і споруд та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

13 червня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом з жовтня 2015 року до листопада 2021 року ОСОБА_1 з незалежних від нього причин (протиправне утримання ПАТ «Укрсоцбанк» та його правонаступником АТ «Альфа-Банк» документів, необхідних для реєстрації права власності), не був власником кв. АДРЕСА_3 , що виключає виникнення зобов`язань утримувати майно, що йому належить, вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки, а саме послуги теплопостачання та інше. Висновок Жовтневого районного суду в рішенні від 07 лютого 2023 року щодо «…позивач є титульним власником квартири с моменту введення будинку в експлуатацію, то він сплачує всі видатки, пов`язанні з утримання квартири та будинку…», з яким погодився суд апеляційної інстанції, на думку позивача є помилковим, а визнання «титульним володільцем» є передчасним та необґрунтованим. Суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 910/25314/13, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц. Посилання суду першої інстанції на необхідність доказування у спорі про стягнення коштів наявність у позивача відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування заборгованості за послугами з утримання будинку є необґрунтованими. Рішення по вищевказаній цивільній справі суттєво вплине на права та обов`язки сторін по цивільній справі № 639/3891/21, що об`єктивно унеможливлює розгляд цивільної справи № 639/3891/21 до вирішення справи № 643/20940/21 (провадження № 2/639/1025/22) і набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі. Позивач вважає визнання протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку заборгованості ефективним в контексті статті 16 ЦК України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживача, визнання протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку заборгованості щодо оплати житлово-комунальних послуг та послуг утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Житлово-експлуатаційний кооператив «Комфорт-Новобуд» про визнання протиправним нарахування комунальних платежів та виключення з особового рахунку заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков