Справа № 545/2192/21
Провадження № 2-п/545/27/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2023 року. Полтавський райсуд Полтавської області у складі :

головуючого судді Гальченко О.О.,

з участю секретаря - Мамишевій А.Є.,

представників сторін в особах адвокатів : Яресько Н.В., Здебської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Здебської Ольги Павлівни про перегляд заочного рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача гр. ОСОБА_1 у даній справі адвокат Здебська О.П. 31.05.2023 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 20.02.2023 по справі № 545/2192/21, посилаючись на те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину.

Визнано батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - гр. ОСОБА_1 .

Ухвалено внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 12 від 21 червня 2012 року, вчиненого у виконавчому комітеті Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, змінивши прізвище дитини з : « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та відомості в графі про батька дитини, вказавши : « ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Журавне Охтирського району Сумської області, фактично проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код : НОМЕР_1 , інші дані суду не відомі, на користь ОСОБА_2 , 1982 року народження, уродженки с. Зінці Полтавського району Полтавської області, зареєстрованої та фактично проживаючої по

АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код : НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на утримання дітей відповідного віку, починаючи з 09.07.2021 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Ознайомившись зі змістом рішення, відповідачем встановлено, що не дивлячись на надані в ході судового провадження відзив на позов та заперечення, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення. А саме у його змісті вказано, що суд дійшов висновку: «суд за

згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи

у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 274-279,280 ЦПК..»

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин ст. 284 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду заяви про перегляд заочного рішення).

ОСОБА_1 , відповідач у справі, отримував копію заочного рішення суду відповідно до вимог п. 5 ст. 272 ЦПК України лише 22.05.2023 року, коли його дружина дістала конверт з поштової скриньки і повідомила йому про це.

Копія заочного рішення суду надіслана без повідомлення про його вручення.

Із супровідного листа суду вбачається, що копія рішення за вихідною кореспонденцією датується 20 квітня 2023 року, а штамп на конверті вказує на надіслання його поштою - 21 квітня 2023 року.

З урахуванням викладеного, вважає, що наявні підстави вважати строк на подачу даної заяви пропущеним з поважних причин, оскільки оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи, докази про його належне вручення також відсутні.

За результатами ознайомлення з тестом рішення, відповідач у повному обсязі не погоджується з висновками суду, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими. Також апелянт вважає, що рішення ухвалено на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та ( або ) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту заочного рішення, суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, призначений на 20.02.2023.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається :

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання ), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є :

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 год., повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку ( зокрема мобільного ), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання ( перебування ), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 год. до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається «Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему». За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному «Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему».

Відповідно до ст. 129 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна містити :

1) ім`я фізичної особи чи найменування юридичної особи, якій адресується повістка;

2) найменування та адресу суду;

3) зазначення місця, дня і часу явки за викликом;

4) назву справи, за якою робиться виклик;

5) зазначення, як хто викликається особа ( як позивач, відповідач, третя особа, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач );

6) зазначення, чи викликається особа в судове засідання чи у підготовче судове засідання, а у разі повторного виклику сторони у зв`язку з необхідністю надати особисті пояснення - про потребу надати особисті пояснення;

7) у разі необхідності - пропозицію учаснику справи подати всі раніше неподані докази;

8) зазначення обов`язку особи, яка одержала судову повістку в зв`язку з відсутністю адресата, за першої можливості вручити її адресату;

9) роз`яснення про наслідки неявки залежно від процесуального статусу особи, яка викликається ( накладення штрафу, примусовий привід, розгляд справи за відсутності, залишення заяви без розгляду ), і про обов`язок повідомити суд про причини неявки.

В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в п. 1-7 і 9 ч. 1 цієї статті. Судова повістка-повідомлення повинна містити найменування та адресу суду, назву справи, зазначення процесуального статусу особи, яка повідомляється, вказівку про те, яку дію буде вчинено, місце, дату і час її вчинення, а також про те, що участь у її вчиненні для цієї особи не є обов`язковою. Якщо разом із судовою повісткою надсилаються копії відповідних документів, у повістці повинно бути зазначено, які документи надсилаються і про право особи, яка повідомляється, подати заперечення та відповідні докази на їх підтвердження.

Враховуючи вказане, лише при дотриманні вказаних норм закону, а саме у випадку надіслання повістки про виклик в суд позивачу, яка б містила, зокрема, і роз`яснення про наслідки неявки відповідача ( його представника ), особа має вважатися такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Поряд з цим, після судового засідання, призначеного на 19.01.2023, коли розгляд справи не відбувся, відповідач та його представник не отримували судову повістку/повідомлення про необхідність явки до суду на 20.02.2023.

Далі, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив виключно з тих обставин, що відповідач дбав про сина позивача, утримував його матеріально, задовольняючи його потреби як батько дитини, але наразі не достатньо надає добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Також, при цьому, суд вважав наведені позивачем докази переконливими, які і правильним та обґрунтованим є висновок про доведення факту батьківства відповідача на підставі показань свідків, фотографій. Вказав на те, що вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними в Постанові ВСУ КЦС від 28.08.2019 в справі № 754/3558/16-ц.

Поряд з цим, суд, ухвалюючи рішення, взагалі не надав оцінку доказам, які були надані відповідачем у запереченнях проти позовних вимог, необгрунтовано взявши до уваги лише докази, що були надані позивачем.

Зокрема, відповідач ОСОБА_1 не заперечував існування між ним та позивачем певний час близьких відносин, але категорично був проти визнання його причетності до батьківства і ніколи не визнавав його як сина.

Так само, відповідач вказував і на те, що протягом існування відносин д позивачкою він лише декілька разів возив на машині ОСОБА_6 , як сина позивачки, по потребам.

З цих же підстав, бажаючи спілкування з ОСОБА_2 , як з жінкою, і ніяк не з підстав спілкування з хлопчиком, брав участь у спільному відпочинку на морі та лісі.

При цьому, жодних батьківських почуттів по відношенню до хлопця він не відчував та не проявляв.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України ( ст. 128 СК України ).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Верховний Суд в своїй постанові від 15.04.2021 у справі № 361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин ( проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування, тощо ). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 373/2257/18 ( провадження № 61-15136св20 ).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає ( або яка вважає себе ) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає ( або яка вважає себе ) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду : від 21.03.2018 в справі № 543/738/16-ц ( провадження № 61-4163св18 ), від 29.08.2018 в справі № 641/9147/15-ц ( провадження № 61-26210св18 ), від 21.11.2018 в справі № 225/6301/15-ц ( провадження № 61-30047св18 ), від 12.12.2019 в справі № 562/1155/18 ( провадження № 61-11709св19 ).

Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної ( судово-генетичної ) експертизи.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ( ЄСПЛ ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» ( Конвенція ) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07.05.2009 в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної ( судово-біологічної, судово- генетичної ) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте, його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Разом з тим, під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен врахувати, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів, тощо, унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні ( залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза ).

Згідно ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

ВС у справі № 924/233/18 зазначав, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування : «баланс імовірностей» ( balance of probabilities ) або «перевага доказів» ( preponderance of the evidence ); «наявність чітких та переконливих доказів» ( clear and convincing evidence ); «поза розумним сумнівом» ( beyond reasonable doubt ).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставленим судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їж саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Всупереч вищевикладеного, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, єдиним доводом для визнання батьківства вказав, що обгрунтованим є висновок про доведення факту батьківства відповідача на підставі показань свідків, фотографій.

При цьому, матеріали справи та рішення суду не містить жодних переконливих доказів, наданих позивачем, які б вказували на спільне проживання, прояв ОСОБА_1 за увесь час існування відносин з позивачем інтересу до дитини, факту надання матеріальної допомоги відповідачем саме на утримання сина, у чому саме полягало надання такої допомоги для задоволення потреб дитини, якою була участь у його вихованні хлопчика.

Вважаючи позовні вимоги доведеними, суд наводить лише пояснення позивача, що є рівнозначними поясненням відповідача, та не підтверджені жодним достовірним

доказом.

Взагалі зі змісту рішення є незрозумілим показами яких саме свідків підтверджується позовні вимоги та предмет доказування - факт походження саме від нього дитини позивача.

Твердження ОСОБА_2 в тій частині, що відповідач особисто займався організацією пологів, є надуманими та також нічим не підтверджені, внаслідок чого, беручи до уваги тягар доказування підстав звернення до суду, не можуть бути взяті судом до уваги як належний доказ.

Як зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву, він стверджував, що не брав участі а ні у організації пологів, а ні у прийнятті рішення щодо імені народженої позивачем дитини.

Так само жодним чином не бралася ним участь і у матеріальному задоволенні потреб народженої позивачем дитини.

За період свого спілкування з позивачем та її сином відповідач намагався зберігати дистанцію і чітко окреслював рамки спілкування, зокрема з ОСОБА_2 , вказуючи на відсутність будь-яких серйозних намірів з його боку чи можливості створення сім`ї і спільного майбутнього з позивачем.

Як чоловік, усвідомлюючи відповідальність за свою поведінку, зважаючи і на те, що позивач постійно натякала, на необхідність матеріальної допомоги, а іноді вимагала її, відповідач надавав їй кошти. Куди йдуть ці витрати він не контролював, і не давав їх цілеспрямовано на потреби дитини, тому твердження позивача про систематичне опікування хлопчиком з його боку, є також безпідставними.

Тобто, при ухваленні рішення, суд першої інстанції в рішенні суду не навів переконливі доводи переваги показів позивача, не надав належну оцінку доводам відповідача та не спростував їх беззаперечними доказами.

Також, відповідач звертав увагу на те, що посилання ОСОБА_2 на консультативний висновок психолога, у якому вказано на те, що дитина весь час зростала, знаючи хто його батько, не доводить того факту, що саме відповідач ним являється. Окрім цього, інформація щодо батька могла бути навіяна самою позивачкою своїй дитині, і ніяк не пов`язана з вчинками та поведінкою відповідача по відношенню до самого хлопчика.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч . 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» ( див. рішення від 21.01.1999 в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 в справі «Красуля проти росії», від 05.05.2011 в справі «Ільяді проти росії», від 28.10.2010 в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07. 2003 в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 в справі «Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії» ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 «Конвенції …» щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Ст. 6 «Конвенції…» також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Так само судом не взято до уваги доводи відповідача в тій частині, що на момент звернення позивача з позовом про встановлення батьківства, до моменту набрання чинності рішенням суду у даній справі, у нього ще відсутній обов`язок щодо утримання дитини.

З цього питання вказано на те, що зобов`язання сплати аліментів на користь ОСОБА_2 з відповідача може бути покладено виключно у разі доведеності факту його батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_7 .

Стягнення аліментів згідно СК України у примусовому порядку може бути виключно у тому разі, коли один із батьків, з яким не проживає дитина, ухиляється від утримання та надання матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів, не надано жодної оцінки доводам відповідача про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі % частини від доходу, оскільки на його утриманні перебуває дочка, яка навчається за кордоном та потребує оплати навчання, витрат на проїзд проживання, харчування та інше.

Окрім цього, суд не пересвідчився перебування на утриманні сім`ї відповідача матері його дружини, яка має діагноз онкологію і постійно, щомісячно потребує значного обсягу ліків.

Суд не дослідив та не надав порівняльної оцінки матеріального становища позивача та відповідача, доходу та витрат його та його сім`ї, наведено ним у відзиві на позов обґрунтуванню достатності розміру аліментів, який відповідатиме забезпеченню інтересів дитини і не поставить сім`ю відповідача у скрутне становища, у розмірі 3 000 грн., або 1/8 частину від всіх видів доходів ОСОБА_1 , оскільки казана сума відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, який визначений ЗУ «Про державний бюджет на 2021», навіть перевищує його, у тому числі і станом на момент ухвалення рішення.

Так само, враховуючи тривалий час розгляду справи, суд не пересвідчився щодо факту наявності у відповідача фінансової можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Оскільки відповідач та його представник не були присутніми в підготовчому засіданні, до матеріалів справи своєчасно, як завчасно повідомлялося у відзиві на позов, не були надані заявлені відповідачем докази на підтвердження матеріального стану відповідача, а саме: докази витрат на навчання доньки, довідки про доходи відповідача на момент звернення позивача до суду. Копія медичної документації відносно матері дружини та самого відповідача, враховуючи конфіденційність даної інформації, буде надана в судове засідання при розгляді справи для її огляду.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однією з підстав для перегляду заочного рішення є також надання відповідачем доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач вважає, що дослідження та аналіз матеріального стану сторін має істотне значення при обгрунтуванні та вирішенні питання щодо розміру присуджуваних до стягнення аліментів судом. З цих підстав, відповідач також просить взяти їх до уваги та надати їх належну оцінку.

Прохав :

1. Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення у справі № 552/2192/19.

2. Взяти зо уваги викладені у заяві заперечення, скасувати заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства і стягнення аліментів.

В судовому засіданні представник заявника ( відповідача ) адвокат Здебська О.П. заяву про перегляд заочного рішення суду підтримала із викладених в ній підстав та наполягала на її задоволенні. Не мала заперечень щодо розгляду даного питання у відсутності не з`явившихся сторін.

06.06.2023 до суду надійшли заперечення ОСОБА_2 до заяви про перегляд заочного рішення, в яких вона послалась на те, що 20.02.2023 Полтавський районний суд Полтавської області постановив рішення по цивільній справі про визнання батьківства і стягнення аліментів. 20.07.2021 відкрито провадження по цивільній справі.

Від відповідача ОСОБА_1 надходив відзив на позовну заяву, тобто ще з 2021 року відповідачу було відомо про наявність цивільної справи і про предмет позову. Також, за весь час розгляду справи відповідач мав правову допомогу в особі представника адвоката - Здебської О.П., яка надавала йому професійну правову допомогу. Яка знала про призначення генетичної експертизи, вела перемовини з приводу умов її проведення і всі три рази а ні адвокат, а ні відповідач на проведення експертизи не з`явились, а неповнолітня дитина приходила тричі на проведення експертизи.

Враховуючи, що заява про перегляд заочного рішення, відповідно до ст. 285 ЦПК України має містити : «3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та ( або ) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;».

Мають в наявності заяву про перегляд заочного рішення яка містить в собі весь ЦПК України, але відзив до позову був поданий і жодного посилання чому відповідач два роки ігнорував судові засідання в заяві не вказано, а тим більше не доведено і не обґрунтовано. Також жодних доказів проти вимог позивача, а вимогами ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок доказування і подання доказів :

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач стверджує , що треба було провести експертизу на яку він тричі не з`явився, а до заяви про скасування заочного рішення не додано клопотання про проведення експертизи, а додані довідки про заробітну платню, так слід розуміти що відповідач доводить тільки свої заперечення проти стягнення аліментів, а встановлення батьківства він доказати свою непричетність до дитини він не може.

З приводу строків оскарження заочного рішення суду, відповідач в своєму письмовому зверненні до виконавчої служби повідомив, що 26 квітня із застосунку «ДІЯ» йому стало відомо про наявність виконавчого провадження і боргу по ньому, а потім він в загально доступному судовому реєстрі ознайомився із рішенням Полтавського районного суду Полтавської області, отримавши консультацію фахівця в галузі права, тобто його представника - адвоката Здебської О.П., якій , враховуючи вимоги ст.272 ЦПК України, «2. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом ( у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси ), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.»

Враховуючи наявність електронної адреси, адвокату було направлене рішення за наявної електронної адреси, яке вона отримала, що підтверджено довідкою в матеріалах справи.

Тобто, термін на оскарження заочного рішення суду повинен відраховуватись від 26.04.2023, а адвокат отримала рішення ще раніше і термін в 20 днів сплинув ще 16.05.2023.

І головне - в чому заперечення проти позову, окрім того, що ОСОБА_1 як повідомила його адвокат дуже боїться зустрічі із позивачкою і дитиною і дуже не хоче сплачувати аліменти, тобто це аргументи проти позову . Коли заява про скасування заочного рішення написана на 9 арк., бажано хоч на одному, щоб містились свої думки і докази, а не перелік статей кодексу, які фахівці знають а ОСОБА_1 знову навіть не читав і не підписував, він знову ховається, а потім буде оскаржувати всі рішення і витрачати державні кошти на розгляд своєї справи, бо Держава і тут повинна за дитину ОСОБА_1 нести обов`язки, які він не в змозі сам виконувати.

Враховуючи викладене, категорично прохала відмовити у задоволенні заяви, яка необгрунтована і не містить доказів, посилання на хворобу тещі, це важливий доказ, але необхідно ще на сторінку написати посилання на закон, яким чином за тещу відповідає ОСОБА_1 .

Прохала суд залишити заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20.02.2023 - без змін.

Позивачка ОСОБА_2 і її представник - адвокат Яресько Н.В. заперечували щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення із підстав викладених у запереченні.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області по справі № 545/2192/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги - задоволено. Визнано батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалено : Внести зміни до актового запису про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 12 від 21 червня 2012 року, вчиненого у виконавчому комітеті Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, змінивши прізвище дитини з : « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та відомості в графі про батька дитини, вказавши : « ОСОБА_1 ». Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Журавне Охтирського району Сумської області, фактично проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код : НОМЕР_1 , інші дані суду не відомі, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Зінці Полтавського району Полтавської області, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код : НОМЕР_2 , інші дані суду не відомі, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дітей відповідного віку, починаючи з 09.07.2021 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Стягнути з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 понесені судові витрат зі сплати судового збору у сумі 908 гривень.

Вказане рішення ухвалено судом на підставі наявних відомостей у справі в порядку ст. 223 ЦПК України. На момент розгляду справи судом направлялися виклики належним чином в судові засіданні відповідачу за адресою його реєстрації та проживання, про що містяться підтвердження в матеріалах справи відповідно до вимог діючого законодавства, що є його належним повідомленням.

Крім цього, до заяви про перегляд заочного рішення суду також не було додано будь-яких доказів, на які є посилання щодо їх наявності, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що суд розцінює як їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, якими обґрунтовується заява, вважає, що заява відповідача ( заявника ) про перегляд заочного рішення суду підлягає залишенню без задоволення, оскільки судом були виконані належним чином вимоги діючого законодавства щодо винесення заочного рішення суду, як матеріальні так і процесуальні, без будь-яких порушень. На підставі чого, суд розцінює подану відповідачем заяву не як реалізацію свого права на оскарження рішення суду, а як спробу затягнути процес виконання рішення суду по суті.

Керуючись ст. 43, 49, 280-287, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 в особі адвоката Здебської Ольги Павлівни про перегляд заочного рішення Полтавського райсуду Полтавської області від 20.02.2023 року у цивільній справі № 545/2192/21 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заочне рішення у справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала надрукована суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя О.О. Гальченко