Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

представника відповідача Шашкова В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту належності до складу сім`ї, зобов`язання виплатити одноразову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту належності до складу сім`ї та зобов`язання виплатити одноразову допомогу на сім`ю, який обґрунтований наступним.

06.07.2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від спільного подружнього життя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний шлюб був розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19.11.2015 року. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем та позивач переїхала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього ОСОБА_2 одружився другий раз з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_3 від його другого шлюбу народилася донька - ОСОБА_5 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1261 ЦК України на день відкриття спадщини спадкоємцями є: дружина померлого - ОСОБА_4 та діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Всі вони були зареєстровані за однією адресою разом з померлим.

Смерть ОСОБА_2 настала в результаті вибуху, пожежі, та внаслідок опіків.

Позивач звернулася до Фонду соціального страхування України з заявою про виплату одноразової допомоги для сина, як особі, яка перебувала на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві та одноразової допомоги сім`ї, однак, Постановою Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у виплаті страхових виплат позивачу відмовлено, у зв`язку з неможливістю визначити склад сім`ї. Однак, при цьому відповідач визнає, що реєстрація місця проживання сина ОСОБА_3 співпадає з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим просить суд встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову допомогу на сім"ю загиблого 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представником відповідача суду наданий відзив на позов, який обґрунтований наступним.

28.16.21 та 04.11.21 Маріупольським міським відділенням отримано заяву колишньої дружини загиблого, ОСОБА_1 , з усіма необхідними документами для призначення страхових виплат малолітньому сину ОСОБА_3 та заява на призначення одноразової допомоги на сім`ю.

Окрім того, 10.11.2021 до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Маріупольське міське відділення) звернулась дружина ОСОБА_4 із заявою про призначення їй страхових виплат, як представника малолітньої дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на призначення її страхових виплат та заява на призначення одноразової допомоги на сім`ю.

Під час розгляду заяв було з`ясовано, що на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним були зареєстровані ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1 (колишня дружина) та ОСОБА_3 (син ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Призначення і виплата страхових виплат потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального України у відповідності із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі по тексту - Закон України № 1105).

Відповідно до пункту 6 статті 42 Закону України № 1105, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Статтею 41 Закону України № 1105 визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Згідно пункту 5.1 розділу 5 «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» затвердженою постановою правління Фонду соціального страхування України 19 липня 2018 року N 11 зазначено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Отже, факт перебування осіб, що входять до складу сім`ї на утриманні загиблого є істотною умовою для виникнення права на отримання цієї допомоги.

У зв`язку з тим, що до Маріупольського міського відділення звернулась позивач та дружина загиблого ОСОБА_4 , як представник малолітнього ОСОБА_5 , і реєстрація місця проживання співпадає з загиблим на виробництві ОСОБА_2 , виникла спірна ситуація з призначення одноразової допомоги.

Крім того, у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист, яке, зокрема, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) виснувала, що спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначений підхід був сформований і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16-а (провадження № 11- 350апп18).

Таким чином, ураховуючи принципи, функції Фонду та зміст положень вищезазначених норм права, що за предметним та суб`єктним складом цей спір у частині щодо визнання за позивачем права на отримання страхових виплат та зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже, підлягає розгляду за правилами КАС України.

Також, представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21).

У преамбулі Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1105-XIV у редакції, що діяла на час подання позову Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

У редакції Закону № 1105-XIV, що діє з 1 січня 2023 року, тобто на теперішній час, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Правовий статус, порядок утворення та діяльності уповноваженого органу управління визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.58 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Отже, уповноважений орган управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку, яким на сьогоднішній день є Пенсійний фонд України, є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за позовною вимогою про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 25 квітня 2018 року у справі №360/1438/16 (провадження №11-350апп18), від 28 листопада 2018 року у справі №405/5366/17 (провадження №11-876апп18).

У цій справі (№ 243/361/22) позивач звернулась до суду з метою встановлення факту належності до членів сім`ї для подальшого отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника, передбачених Законом № 1105-XIV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20) зробила висновок, що у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що підставою звернення позивача до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю є отримання страхових виплат, передбачених Законом №1105- XIV, та відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц та правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду , викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21, вважаємо, що ОСОБА_1 має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким на сьогодні є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. Встановити факт перебування на утриманні померлого для одержання страхових виплат в разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З вищезазначеного слідує, що справа № 243/361/22 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року в справі № 205/3478/22 позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та знаходження на утриманні, стягнення одноразової допомоги сім`ї загиблого внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , на день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 одноразову допомогу сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, що складає 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 237900,00 гривень. Стягнуто з Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 одноразову допомогу як особі, яка знаходилась на утриманні померлого на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі у розмірі 47580,00 гривень. Стягнуто з Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в дохід держави судовий збір у загальному розмірі 3847 грн. 20 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022) залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року залишено без змін.

Отже на сьогодні судовим рішенням в справі № 205/3478/22, яке набрало законної сили, визначено склад сім`ї загиблого на виробництві ОСОБА_2 на день його смерті та визначені суми страхових виплат відповідно до Закону № 1105-XIV, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 .

Враховуючи, що Закон № 1105-XIV не допускає подвійної виплати одноразової допомоги сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, а судовим рішенням в справі № 205/3478/22 вирішено спір по суті (визначено коло осіб, які мають право на страхові виплати, визначені розміри та суми страхових виплат, які мають бути виплачені визначеним особам), зміна кола осіб, які мають право на страхові виплати та розмірів страхових виплат та/або визначення частки щодо кожної особи можуть бути змінені виключно шляхом перегляду судового рішення в касаційному порядку в порядку ст. 379 Цивільного процесуального кодексу України за ініціативою ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі у даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 10.02.2023 року замінено у даній цивільній справі відповідача - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд прави без її участі.

Представник відповідача у судовому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, наведених у відзиві на позов та у додаткових поясненнях.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту належності до складу сім`ї та зобов`язання виплатити одноразову допомогу на сім`ю, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 06 липня 2012 року уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області.

Від даного шлюбу ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 мають сина - ОСОБА_3 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі частини доходів щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Селидівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Постановою Фонду соціального страхування України від 12 листопада 2021 року ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_1 ) відмовлено у виплаті одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї. Відмова обґрунтована тим, що до осіб, які мають право на одноразову допомогу на сім`ю, належать дружина (чоловік) або дитина, за умови, що реєстрація їх місця проживання померлого потерпілого (п. 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою Фонду соціального страхування України № 11 від 19.07.2018 року). Реєстрація місця проживання сина ОСОБА_3 співпадає з реєстрацією проживання померлого потерпілого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але склад сім`ї неможливо визначити у зв`язку зі зверненням за призначенням одноразової допомоги на сім`ю ОСОБА_4 , дружини померлого та представника неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у яких реєстрація місця проживання співпадає з реєстрацією проживання померлого потерпілого ОСОБА_2 .

Отже, виходячи зі змісту даної постанови, слід дійти до висновку, що відповідачем визнається факт реєстрації померлого потерпілого ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 за однією адресою, а тому дана обставина не підлягає доказуванню у судовому засіданні, що врегульовано нормами ст. 82 ЦПК України.

Згідно положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, в редакції на час настання страхового випадку, фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Закону, в редакції на час настання страхового випадку, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону, в редакції на час настання страхового випадку, передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону, в редакції на час настання страхового випадку, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, метою встановлення факту належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу сім`ї загиблого ОСОБА_2 , є отримання від відповідача одноразової допомоги на сім`ю загиблого у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отримання одноразової допомоги на дитину у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату позивач, згідно з позовною заявою, на меті не має.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи мету встановлення вищезазначеного юридичного факту, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного

Положеннями п. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту належності ОСОБА_7 до складу сім`ї ОСОБА_2 необхідно позивачу для отримання одноразової допомоги на сім`ю загиблого у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

За із змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною 4 статті 3 СК України визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є сином загиблого ОСОБА_2 , зареєстрований з ним за однією адресою.

Проте, як слідує з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 879 від 31.01.2017 року позивач ОСОБА_1 разом з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, як вже було встановлено у судовому засіданні, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та, відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 січня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі частини доходів щомісячно.

Отже, на думку суду, вищезазначені докази свідчать про те, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із своєю матір`ю - позивачем по справі - ОСОБА_8 , та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дійти до висновку про належність малолітнього ОСОБА_3 до складу сім`ї загиблого ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи мету встановлення даного юридичного факту, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Стосовно ствердження представника відповідача щодо того, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки відповідач відмовив ОСОБА_8 в призначенні та виплаті допомоги на сім`ю, встановлення фактів, що мають юридичне значення відбувається в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства крім випадків, коли встановлення юридичного факту передбачає наявність або виникнення спору про право.

Інша частина позовних вимог позивачки містить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яку слід розглядати в цивільному судочинстві.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 173 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263-265, 315, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту належності до складу сім`ї, зобов`язання виплатити одноразову допомогу - залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 15 грудня 2023 року .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко