Справа № 946/6392/23
Провадження № 2/946/3020/23
06 грудня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - судді Баннікової Н.В.
при секретарі Клопот М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави, припинення права користування земельними ділянками,-
Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави, припинення договорів оренди та права користування земельними ділянками.
Представник позивача - Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи - не заперечувала.
Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області також позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи - не заперечувала.
Представник відповідача - ТОВ «Агропрайм Холдинг» подав суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, тому ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується перекладом паспорту громадянина Російської Федерації, серія та номер НОМЕР_1 , від 04.03.2004 року, видавник: 15 відділ міліції Калінінського району Санкт Петербурга, згідно якому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Шахта 5-5, Свердловського району, Ворошиловградської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.05.2005 року.
Згідно рішенню Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2011 року (та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про виправлення описки від 15.11.2011 року, ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2012 р. про роз`яснення рішення суду від 17.10.2011 р.) (справа № 2-4018/2011) за ОСОБА_1 в порядку спадкування визнано право власності на земельні ділянки: площею 1,865 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 006625 від 03.07.2006), земельну ділянку площею 0,2155 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 006625 від 03.07.2006), земельну ділянку площею 2,0947 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 006626 від 03.07.2006), земельну ділянку площею 0,2162 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 006626 від 03.07.2006).
Згідно Державному акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №006626 підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки площею 2,0947 га та площею: 0,2162 га на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради.
Згідно Державному акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №006625 підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки площею 1,8650 га та площею 0,2155 га на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради.
Листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 10-15-06-1623/2-23 від 26.04.2023 року повідомлено, що заходи державного контролю Головним управлінням щодо вказаних земельних ділянок не проводились, позови щодо конфіскації зазначених земельних ділянок не подавалися та додатково повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (зі змінами) припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».
Так, ст. ст. 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами.
За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.
У відповідності до п. а ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно п.п.д, е ч.1 ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Згідно ч. 4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».
У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Так, звернення прокурора з вказаним позовом про припинення договорів оренди та прав користування є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Отже, суд вважає, оскільки відповідач ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Утконосівської (на теперішній час - Саф`янівської) сільської ради, добровільно їх не відчужив, тому слід припинити його право власності та конфіскувати вказані вище земельні ділянки шляхом їх продажу на земельних торгах.
Разом з тим, ураховуючи, що право приватної власності ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки припинено у примусовому порядку та ділянки мають перейти до земель державної власності, то будь-які правовідносини щодо них, які виникли між ОСОБА_1 та іншими особами, у тому числі і правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТОВ «Агропрайм Холдинг» на підставі договору оренди землі від 01.04.2021 мають бути припинені шляхом припинення договору оренди землі.
Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.
На підставі ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 38, ч.1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст. 354, ст. 378, ч.2 ст. 373, ч.1, 2, 4 ст. 374, п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ст. 80, 81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 2-13, 76-80, 133, 137, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.В.Баннікова