ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Максюти Ж.І.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - адвоката Демарчук Наталі Олександрівни на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , 2016 р.н., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 вересня 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених вимог, посилалося на те, що 26 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNN0GK000000028, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 24 738,84 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць, з кінцевим терміном повернення до 26 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 26 серпня 2008 року укладено договір іпотеки № DNN0GK000000028, відповідно до умов п. 33.3 якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 40,90 кв. м., житловою площею 26,40 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ "ПриватБанк" виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Даний обов`язок було порушено відповідачем ОСОБА_1 , а саме, відповідно довідки Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради від 25.06.2021 року за вих. № 295 в предметі іпотеки, а саме квартирі загальною площею 40,90 кв. м., житловою площею 26,40 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення умов договору іпотеки були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, відповідач та усі інші мешканці, були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, та не мають права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», АТ КБ "ПриватБанк" просило суд: виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з іпотечного житла квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , 2016р.н., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про виселення відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - адвокат Демарчук Н. О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNN0GK000000028, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 24 738,84 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць, з кінцевим терміном повернення до 26 серпня 2018 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Пунктом 8.1 Кредитного договору визначено, що Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 26.08.2008 р. по 26.08.2018 р. включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 24 738,84 доларів США на наступні цілі: у розмірі 22 474,44 доларів США на придбання нерухомості шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 648,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 113,22 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 113,22 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2 264,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,000% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 даного Договору.

Встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") та відповідачем ОСОБА_1 26 серпня 2008 року укладено договір іпотеки № DNN0GK000000028, відповідно до умов п. 33.3 якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 40,90кв. м., житловою площею 26,40кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена вище квартира буде належати відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності після реєстрації договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. 26 серпня 2008 року за р. № 2136. Предмет іпотеки передається в іпотеку з невід`ємними приналежностями, які знаходяться в ньому та буде зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт. Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість.

Сторони погодили, що вартість предмета іпотеки складає 130 774,50 грн. (п. 33.4 Договору іпотеки).

Пунктом 33.5 Договору іпотеки сторони погодили, що в разі придбання предмету іпотеки ОСОБА_1 (іпотекодавцем) за рахунок кредиту, остання зобов`язується протягом 30 днів з дати купівлі предмету іпотеки зареєструвати договір купівлі-продажу предмету іпотеки та право власності на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством (якщо така реєстрація не здійснюється безпосередньо Банком (іпотекодержателем) за дорученням іпотекодавця. Іпотекодавець повинен зареєструвати предмет іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в указаний термін, якщо на дату купівлі предмета іпотеки цей реєстр буде діяти.

Відповідно до п. 18.11 Договору іпотеки, до отримання іпотекодавцем кредиту або протягом 3-х днів з моменту реєстрації права власності предмет іпотеки згідно п. 18.10 цього договору передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на зберігання іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до умов п. 18.12 Договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

З довідки Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 09.09.2021 року вбачається, що в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказані обставини також підтверджуються довідкою Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради від 25.06.2021 року за вих. № 295.

Як зазначалося вище, у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 та інші мешканці, були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки з порушенням вимог законодавства, та не мають права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому з огляду на приписи ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» останні повинні бути виселені з іпотечного майна.

З урахуванням положень ст.47 Конституції України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, виселення з іпотечного майна відбувається при реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на іпотечне майно, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Підставами позову про виселення та зняття з реєстрації відповідачів із вказаного будинку, яке є предметом іпотеки, позивач зазначає порушення відповідачем-1 пункту 18.12 договору іпотеки, яке, на думку позивача, полягає у реєстрації відповідачів 2, та 3 у цьому будинку. Саме так сформульовані вимоги та аргументи позивача у його позові.

Однак, у самому позові позивач не вказує на створення йому будь-яких перешкод у реалізації його прав іпотекодержателя фактом реєстрації у житлі відповідачів.

Суд звертає увагу, що серед підстав позову відсутнє посилання на порушення відповідачем договору кредиту чи звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі вимог (в тому числі й підстав позову), вказані обставини судом не досліджувались. На переконання суду факт реєстрації місця проживання відповідачів в квартирі не позбавляє, та не обмежує прав іпотекодержателя, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог закону факт звернення стягнення на предмет іпотеки буде підставою для виселення усіх зареєстрованих у квартирі осіб на вимогу іпотекодержателя або нового власника, а у випадку невиконання відповідної вимоги в судовому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що виселення відповідачів у даному випадку не буде відповідати критерію «згідно із законом», не матиме «легітимної мети» та не буде «необхідним у демократичному суспільстві».

Задоволення позову у цій справі не матиме наслідком ефективного захисту прав позивача.

Попри вимоги ч.3 ст.12, ч.ч.2,4 ст. 83 ЦПК України позивач не зазначив в позовній заяві такої підстави позову для виселення як те, що відбулося звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, що є підставою для виселення усіх осіб, які в ньому проживають на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України.

Отже, цей позов заявлений не як позов про виселення з предмета іпотеки, на яке було звернене стягнення.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не було заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання позивача на недобросовісну поведінку іпотекодавця, порушення ним умов договору можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених договором іпотеки або законом.

Позивач не позбавлений права захищати будь-які свої інтереси та права, дотримуючись при цьому вимог ЦПК України.

За таких обставин, оскільки судом не було встановлено обставин для виселення відповідачів з житлового приміщення, відсутні і підстави для постановлення рішення про зняття їх з реєстрації. Крім того, на момент розгляду справи діє Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який не передбачає можливості зняття з реєстрації на підставі рішення суду.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для виселення відповідачів з житлового приміщення, а також і про відсутність підстав для постановлення рішення про зняття їх з реєстрації. Суд правильно звернув увагу на те, що позивач не зазначив в позовній заяві таку підставу позову для виселення як те, що відбулося звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, що є підставою для виселення усіх осіб, які в ньому проживають на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком, що факт реєстрації місця проживання відповідачів в квартирі не позбавляє та не обмежує прав іпотекодержателя, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом заочне рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - адвоката Демарчук Наталі Олександрівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова