Провадження № 22-ц/812/1330/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 грудня 2023 року м. Миколаїв

справа № 490/10127/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану його представником

адвокатом Лєбєдєвим Андрієм Сергійовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 04 травня 2018 року суддею Черенковою Н.П., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2017 року ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 06 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким останній отримав 139 100 грн. кредитних коштів. Цього ж дня між банком і ОСОБА_2 , та 29 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договори поруки. Поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. 20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги за вказаним кредитним договором (Договір Факторингу №05/12).

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та виникнення станом на 27 жовтня 2017 року кредитної заборгованості, ТОВ «Кредекс Фінанс» просило стягнути з відповідачів солідарно 253 680,94 грн, з яких 122 912,47 грн за тілом кредиту, - 45 707,23 грн за відсотками на дату відступлення права вимоги та 85 061,24 грн відсотків з дати відступлення права вимоги на час пред`явлення позову.

Відповідачі про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином за зареєстрованою адресою проживання. Проте, направлені судом копія позовної заяви з додатками та судові повістки не отримували, вони повернуті до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2018 року позов задоволено, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» стягнуто 253 680,94 грн заборгованості, що виникла станом на 27 жовтня 2017 року, та по 1 268,40 грн судових витрат з кожного.

Рішення мотивоване доведеністю позовних вимог щодо виникнення кредитних зобов`язань між сторонами та заборгованості за ними.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви, поданої його представником, про перегляд заочного рішення.

Ухвала суду мотивована відсутністю доказів, які могли б мати значення при розгляді справи, якби були відомі суду на час постановлення рішення та могли б призвести до ухвалення повністю або частково протилежного рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Лєбєдєв А.С., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована пропуском позивачем позовної давності, оскільки при встановленні кінцевої дати кредитування 06 листопада 2014 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 тільки 13 листопада 2014 року.

Також апелянт вказував на розгляд справи без належного повідомлення відповідача та на неможливість встановлення реальної заборгованості за кредитним договором.

Крім цього зазначав, що заявник не зберігав квитанції, оскільки вони з часом вицвітають, та він був впевнений, що фінансова установа контролює облік заборгованості. Він не звертався до позивача за отриманням виписки по рахунку за кредитним договором, оскільки не бажав пропустити строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Наявна у справі виписка за рахунком не є належним доказом у справі.

Просив також застосувати до позовних вимог позовну давність.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником ТОВ «Кредекс Фінанс» внаслідок зміни назви, просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалося на належність доказу виписки по особовому рахунку, оскільки відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Також товариство вказувало на те, що апелянтом не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, який би вказував на відсутність заборгованості.

Товариство також зазначало, що твердження апелянта про те, що він довідався про винесення заочного рішення тільки 30 серпня 2023 року коли адвокат ознайомився з матеріалами справи, є безпідставними, оскільки ще 26 липня 2023 року представник апелянта ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, отже як мінімум 26 липня 2023 року апелянт довідався про існування судового рішення.

Крім цього вказувало на відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не заявляв такого клопотання при розгляді справи судом першої інстанції, та наполягав на тому, що позов пред`явлено саме 06 листопада 2014 року, а не 13 листопада 2014 року, як зазначає апелянт.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5 , представника апелянта адвоката Лєбєдєва А.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту за №0.

За пунктом 1.1. Кредитного договору банк надав позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 129 100 грн та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором.

Визначена договором процентна ставка складає 12,5% річних.

Відповідно до пункту 1.1.2. позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06 листопада 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) до умов договору.

Цього ж дня між банком і ОСОБА_2 та банком і ОСОБА_3 укладено договори поруки. Поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.3 поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до пункту 1.4 відповідальність поручителів і боржника є солідарною.

Банк виконав перед позичальником свої зобов`язання та надав обумовлені договором кошти.

20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги за вказаним кредитним договором (Договір Факторингу №05/12).

На час укладення Договору факторингу загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - TOB «КредексФінанс» становила 168619,70 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 122 912,47 грн, заборгованість за відсотками 45 707,23 грн.

За період з дня відступлення права вимоги до 27 жовтня 2017 року відповідачу нараховано заборгованості за відсотками 85 061, 24 грн.

За таких обставин розмір заборгованості позичальника перед ТОВ «Кредекс Фінанс» складає 253 680, 94 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можної встановити дійсні обставини справи.

Як визначено частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Наявними у справі доказами у повній мірі підтверджується факт отримання ОСОБА_1 139 100 грн кредитних коштів та факт поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед банком за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Пунктом 1 частини другої cтатті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків - є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно cтатті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Згідно статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (cт. cт. 509, 510, 525, 599, 611, 629 ЦК України).

За правилом cтатті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (cтаття 612 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Нормами статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, позичальник ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе кредитних зобов`язань, тому за кредитним договором виникла заборгованість як за тілом кредиту, так і за процентами.

Невиконання позичальником своїх зобов`язань стало підставою для стягнення заборгованості як з позичальника, так і з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Наданій банком до позовної заяви виписка по кредитному договору та розрахунок заборгованості забезпечують достатність доказів щодо обсягу заборгованості.

При цьому апеляційний суд враховує, що виписка по особовому рахунку є належним та допустимим доказом у справі, оскільки відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також на це вказує пункт 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Спростовуючи розмір заборгованості за кредитом, апелянт жодного доказу її невідповідності не надав, як не надав суду і будь-якого власного розрахунку заборгованості, експертного висновку тощо.

За приписами частини першої статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Іншими словами, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає доведеним розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 та наявність підстав для стягнення цієї заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно.

При цьому доказ апелянта про те, що відповідач ОСОБА_3 помер правового значення не має оскільки, по-перше апелянтом не надано доказів цього, а по-друге законність рішення суду першої інстанції підлягає перегляду з урахуванням обставин та норм права, які діяли на час ухвалення рішення.

Отже, ухвалюючи рішення 04 травня 2018 року, суд першої інстанції мав усі підстави для стягнення заборгованості з трьох відповідачів солідарно.

Щодо вимоги апелянта про застосування позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а частиною другою цієї статті встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 326 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договором про надання споживчого кредиту визначено строк його дії до 06 листопада 2014 року, то звернувшись з позовом до суду 06 листопада 2017 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» дотрималося правил позовної давності.

Про те, що позивач звернувся до суду з позовом саме 06 листопада 2017 року, а не 13 листопада 2017 року як вказує апелянт, свідчить відтиск поштового штемпеля на конверті, долученому до матеріалів справи. Дата 13 листопада 2017 року зазначена судом на позовній заяві є датою отримання позову, а не датою його направлення.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

З огляду на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його

представником, адвокатом Лєбєдєвим Андрієм Сергійовичем залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 18 грудня 2023 року