ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як Катерина Анатоліївна про визнання договору недійсним

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2021 року АТ "Альф Банк", що змінило свою назву відповідно до протоколу позачергових зборів загальних акціонерів АТ "Альфа-Банк" №2/2022 від 12.08.2022 року та перейменовано на АТ "СЕНС БАНК" (а.с.144,145), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як Катерина Анатоліївна «про визнання договору недійсним». Згідно до змісту позовної заяви, просить:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 грудня 2017 року (серія та номер 175), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. номер запису про право власності: 24145841;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38951648 від 26 грудня 2017 року (11:23:49) прийняте приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А.;

-поновити право власності на квартиру, загальною площею 41,9 кв.м., що знаходитсья за адресою : АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 20 липня 1996 року);

-вирішити питання судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачем зазначено, що 15 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в подальшому перейменованого ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-Банк» та приватним підприємством «Автопорт» в особі директора ОСОБА_3 був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 105/2-1-7 на суму 269 000 грн.

15 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 105/25-1-7 (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 59, згідно якого в іпотеку в якості забезпечення виконання основного зобов`язання передана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек було внесено запис про іпотеку від 15.01.2007 року.

Надалі, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.07.207 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2007 року у справі № 208/857/17 за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Приватне підприємство "Автолорт", приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округ)' Моісієнко В.М. про припинення іпотечного договору, позов було задоволено, припинено дію іпотечного договору (іпотеку) від 15 січня 2007 року № 105/25-1-7 (з майновим поручителем), укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 60.

Надалі, Постановою Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 року у справі № 208/857/17 за касаційною скаргою AT «Укрсоцбанк» було скасовано рішення у справі № 208/857/17 за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Приватне підприємство "Автопорт", приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. про припинення іпотечного договору, та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк».

Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у AT «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу).

Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого AT «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є AT «АЛЬФА БАНК». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» а саме з 15.10.2019 року.

AT «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк».

Надалі, в грудні 2021 року AT «Альфа-Банк» стало відомо про відчуження нерухомого майна, Іпотекодержетелем якого є AT «Альфа-Банк», а саме згідно витягу з реєстру нерухомого майна інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 285366138 від 18.11.2021р. вбачається, що предмет іпотеки, що належав ОСОБА_1 було відчужено ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2017 року.

На підставі вищевикладеного, AT «Альфа-Банк» вважає, що договір купівлі-продажу від 26.12.2017 року, укладений з порушенням норм чинного законодавства та порушують публічний порядок, оскільки об`єкт даних договорів набув правового режиму обмеженого в цивільному обороті.

В розумінні статті 215 ЦК України AT «Альфа-Банк» є заінтересованою особою, яка має право оспорювати договір купівлі-продажу від 26.12.2017р. Банк не був стороною цього договору, однак за вказаним договором ОСОБА_1 здійснила відчуження нерухомого майна земельних ділянок та житлового будинку в порушення приписів чинного законодавства.

Вказаний Іпотечний договір (як і Договір Кредиту) є дійсним та діє до припинення Основного зобов`язання ( п.6.3 Договору іпотеки).

Позичальником порушені п. п. 2.1.1.-2.1.9 Іпотечного договору, що передбачає обов`язок іпотекодавця вживати всіх необхідних заходів щодо захисту від зазіхань будь-яких третіх осіб, без письмової згоди Іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, негайно повідомляти про зміни, що відбулися та відбуваються з предметом іпотеки.

Також відповідачами при укладенні угоди порушені вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку», що передбачає обов`язкову згоду іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки, оскільки такої згоди ПАТ «Укрсоцбанк» не надавав.

Відповідач навмисно ввів другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, при здійсненні угоди купівлі-продажу, оскільки, знаючи про наявність обов`язку перед банком згідно діючих договорі кредиту та іпотеки, відсутність підстав для вилучення записів про заборону та іпотеку із відповідних реєстрів, заперечив наявність вказаних обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, чи-то замовчав їх існування.

Вказані порушення чинного законодавства призвели до порушення економічного інтересу та права Банку як іпотекодержателя отримати задоволення з вартості реалізації предмета іпотеки.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає втому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18).

Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

В даному випадку укладеним договором позбавлена право AT «Альфа-Банк» як іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку. Адже станом на сьогодні право власності на предмет іпотеки належить третій особі.

Отже, оскільки Відповідачами при укладанні Договору купівлі-продажу квартири були порушені вимоги ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ст.203 Цивільного кодексу України, Банк в силу ст. 203, 230 Цивільного кодексу має право вимагати визнання недійсним вказаного правочину (а.с.1-9).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» (АТ "СЕНС БАНК") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як Катерина Анатоліївна «про визнання договору недійсним» - відмовлено у повному обсязі.

Понесені стороною позивача витрати з оплати судового збору - покладено на позивача.

Вжиті заходи забезпечення позову, за Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (справа № 208/10497/21, № провадження 2-з/208/472/21) від 05 липня 2022 року, за якою накладено арешт на квартиру, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А прав та їх обтяжень, індексний номер: 38951648 від 26 грудня 2017 року (11:23:49), - скасовано (а.с.121-131).

Не погодившись із рішенням суду, АТ "СЕНС БАНК" звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача по справі (а.с.135-141).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходилась цивільна справа № 208/857/17, № провадження 2/208/1004/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору: Приватне підприємство "Автопорт", приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. про припинення іпотечного договору.

В межах зазначеної справи № 208/857/17 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено рішення від 24 липня 2017 року, згідно до якого:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору, Приватне підприємство «Автопорт», приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. про припинення іпотечного договору, були задоволені. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору, Приватне підприємство «Автопорт», приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. про припинення іпотечного договору. Та, припинено дію іпотечного договору (іпотеку) від 15 січня 2007 року № 105/25-1-7 (з майновим поручителем), укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 60. І, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 05.04.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сидоренко А.В., зареєстрований в реєстрі за № 425. Право власності зареєстровано ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації 29.05.2001 року в реєстровій книзі № 204 за реєстровим № 23579.

15 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому переіменованого ПАТ «Укрсоцбанк») та приватним підприємством «Автопорт» в особі директора ОСОБА_3 був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 105/2-1-7 на суму 269 000 грн. Кінцевий термін повернення заборгованості до 14 січня 2009 року.

15 січня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 105/25-1-7 (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 59, згідно якого в іпотеку в якості забезпечення виконання основного зобов`язання передана двокімнатна квартира АДРЕСА_4 .

За змістом п. 1.3.1; п. 6.3 іпотечного договору № 105/25-1-7 кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом встановлений до 14.01.2009 року. Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема законом України «Про іпотеку».

Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 208/857/17, провадження № 22-ц/774/7263/17 апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилена, а Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду справа № 208/857/17 провадження № 61-4378св18 від 29 січня 2020 року, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено.

Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року скасоване, і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: Приватне підприємство «Автопорт», приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Моісієнко Валентина Миколаївна, про припинення іпотечного договору відмовлено.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 05 квітня 2001 року.

Між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ПП «Автопорт» в особі директора, 15 січня 2007 року був укладений кредитний договір про надання відновлюваної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у межах максимального ліміту заборгованості до 269 000 грн зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 14 січня 2009 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 15 січня 2007 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 .

Пунктами 1.3.1, 6.3 іпотечного договору передбачено, що кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом встановлений до 14 січня 2009 року. Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема законом України «Про іпотеку».

Встановлено, що кредитор звернувся до боржника (ПП «Автопорт») з вимогою від 12 липня 2016 року про сплату заборгованості за кредитним договором.

Господарським судом міста Києва видано наказ від 12 травня 2011 року № 38/147 про стягнення з ПП «Автопорт» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 389 768,04 грн заборгованості.

Відділом державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову від 21 вересня 2015 року про повернення виконавчого документу (наказу Господарського суду міста Києва від 12 травня 2011 року № 38/147) стягувачу.

Верховний Суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про припинення іпотечного договору у цій справі відсутні.

Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 285366138 сформованого станом на 18 листопада 2021 року (а.с. 12-13), за об`єктом квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 104):

-26 грудня 2017 року приватним нотаріусом Кір`як Катериною Анатоліївною, Кам`янський районний нотаріальний округ, Дніпропетровська область як реєстратором, внесені данні про договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 1745, виданий 26 грудня 2017 року, видавник Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38951648 від 26.12.2017 року, власник - ОСОБА_2 .

Згідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного від 26 грудня 2017 року, копія якого подана відповідачем (а.с. 83), вбачається, що договір укладений між ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , як продавцем, та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як покупцем, за яким ОСОБА_4 продано а ОСОБА_2 придбана у приватну власність квартира АДРЕСА_3 .

Договір посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А. 26 грудня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1745.

На час відчуження зазначеної квартири, ОСОБА_4 мав право власності на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, Жидковим В.Ю., від 01 серпня 2017 року за реєстровим № 687, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31 серпня 2017 року, номер запису про право власності 22103038.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 дійсно набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 , але з підстав укладеного договору купівлі-продажу квартири, укладеного від 26 грудня 2017 року, між ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, за яким ОСОБА_4 продано а ОСОБА_2 придбана у приватну власність квартира АДРЕСА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А. 26 грудня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1745.

Також суд 1 інстанції зазначив, що позивачем не підтверджено, що заявлений позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2017 року є обгрунтованим, тому вимоги не підлягають задоволенню, крім того, банком не враховані правові позиції викладені Великою Палатою Верховного Суд, у постановах від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це різновид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна, між іншим, за умови, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий об`єкт права власності, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. ст. 316,317,328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12. Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 922/3537/17, в якій зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п.п.37,38 постанови).

Також, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття "майно" в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява №39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію "законів".

Суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу було знято заборону на відчуження нерухомого майна, докази того, що зняття такої забори відбулося протиправно, відсутні, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, які відповідають вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: