Справа № 201/8167/23
Провадження № 2/201/2714/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності, визнання права власності на частину та припинення права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності, визнання права власності на частину та припинення права спільної сумісної власності (а.с. №4-6).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.07.2023р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с.№29).

Підготовче засідання відповідно до положень ст. 197, ч.3 п.2 ст. 200 ЦПК України було проведено 24.10.2023р. та справу призначено для судового розгляду (а.с. №47).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Голубніченко В.О. (діє на підставі ордеру серії АЕ №1013148 від 14.03.2023р. а.с. №26) посилався на те, що позивачка є власником 1/2 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини зазначеного домоволодіння є відповідачка. Дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер: :03:039:0030, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності 1/1 сторонам по справі. Оскільки позивачка бажає здійснити поділ зазначеної земельної ділянки, шляхом визначення частки із спільної сумісної власності без виділення її в натурі, то 24.05.2023р. звернулась до відповідачки з письмовою пропозицією щодо визначення часток по 1/2 частині за кожною з них, шляхом укладення відповідного нотаріального договору, проте відповідачка визначати частки не бажає, письмову відповідь не надала. Враховуючи викладене, позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просити суд припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кожною стороною по справі.

28.11.2023р. до суду від позивачки та її представника надійшла спільна заява про розгляд справи без їх участі, в якій вони позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того, заперечували проти ухвалення заочного рішення, оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи (а.с. №56).

Відповідачка ОСОБА_2 ні в підготовчі засідання, які були призначені на 28.09.2023р. та 24.10.2023р., ні в судове засідання 28.11.2023р., не з`явилася, про дату розгляду справи судом була повідомлена належним чином, а саме за адресою, розташування нерухомого майна, яке підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. № 28), оскільки за даними Єдиного державного демографічного реєстру відомості про реєстрацію ОСОБА_2 відсутні (а.с. № 27).

У справі наявні поштові повідомлення про отримання відповідачкою копії позову з додатками та судових повісток в підготовче засідання 24.10.2023р. та в судове засідання 28.11.2023р.(а.с.с № 43, 53).

Також, про розгляд справи 28.11.2023р. відповідачка була повідомлена шляхом направлення повідомлення у додаток «Viber», яке було нею було отримано, про що в матеріалах справи наявні відповідна довідка (а.с. № 54). Крім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідачки в судове засідання на 28.11.2023р. (а.с. № 55).

З урахуванням положень п. 4 ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про дату та час слухання справи.

З урахуванням заяви позивачки та представника позивачки від 28.11.2023р., суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 28.11.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник позивачки та позивачка заперечували проти ухвалення заочного рішення) (а.с. № 56).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2022р., виданим приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В., реєстровий номер №1879 (а.с. № 7-10).

Власником іншої 1/2 частини зазначеного домоволодіння є відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 21.02.2007р., виданого Першою ДДНК, реєстровий номер №8-350 (а.с. № 7-10).

Зазначене домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві спільної сумісної власності сторонам у справі у співвідношенні - 1/1:

- ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2022р., виданого приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В., реєстровий номер №1881 (а.с. №14);

- ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №043910, виданого 19.12.2011р. Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровську (а.с. №12-13).

24.05.2023р. позивачка звернулась до відповідачки із письмовою пропозицією щодо здійснення поділу зазначеної земельної ділянки, шляхом визначення частки із спільної сумісної власності, зокрема, визначити, що за ОСОБА_1 залишається 1/2 частина земельної ділянки, у зв`язку з чим ОСОБА_2 теж залишається 1/2 частина земельної ділянки без виділення її в натурі, шляхом укладення відповідного нотаріального договору (а.с. № 20).

Однак, письмової відповіді на пропозицію не отримала, оскільки відповідачка визначати частки не бажає.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Приписами частин 1 та 2 ст. 372 ЦК України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Крім того, згідно із п. «г» ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові №6-2с15 від 11.02.2015р., при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення ч.4 ст.120 3К України з огляду на наступне.

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

З огляду на викладене, встановивши, що позивачці та відповідачці належить частка у розмірі по 1/2 у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за доцільне визначити, що частка сторін у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, відповідає розміру від її частки у праві спільної власності на домоволодіння та становить частину.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер: :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою та відповідачкою права власності по 1/2 частині з а кожною у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073грн. 60коп. (а.с. №3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 357, 368, 370, 392, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 86, 88, 89, 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, ст.ст. 128-130, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності, визнання права власності на частину та припинення права спільної сумісної власності задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити частки в спільній сумісній власності земельної ділянки загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер :03:039:0030, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073грн. 60грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.