РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Коцюби О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , складений на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_5 . За життя чоловік позивача склав на неї заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Стражник Т.О., 19.11.2009 та зареєстрований в реєстрі за №2-1233. Відповідно до умов заповіту, чоловік заповів позивачу все рухоме та не рухоме майно, яке на день смерті буде йому належати. Позивач зазначає, що про складання заповіту було всім відомо, в тому числі і відповідачу, яка є донькою померлого від іншого шлюбу.

Після смерті чоловіка, з метою вступу у спадщину за заповітом, позивач звернулася до приватного нотаріуса, яка повідомила позивачу, що після смерті її чоловіка вже відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В.

Позивачем було подано заяву про вступ у спадщину, а також було повідомлено та надано нотаріусу заповіт, відповідно до якого все майно чоловіка заповідається позивачу. Приватний нотаріус Пріма Н.В. усно повідомила, що вона відкрила спадкову справу за заповітом від 19.05.2020, який складений на дочку померлого - ОСОБА_3

06.09.2021 позивач подала нотаріусу заяву з проханням повідомити підставу заведення спадкової справи за заявою ОСОБА_3 . Також позивач у заяві просила нотаріуса надати копії документів, на підставі яких заведено спадкову справу, в тому числі копію заповіту, який нібито був складений чоловіком позивача на ОСОБА_3

20.09.2021 приватний нотаріус надала позивачу відповідь від 13.09.2021 за №373/02-14, у якій було зазначено, що спадкова справа №57/200 відкрита на підставі заяви відповідача від 16.06.2021 та зареєстрована в реєстрі за №67837896, однак нотаріус відмовилась надавати копію заповіту та інших документів, на підставі яких було заведено спадкову справу, оскільки такі документи нотаріус може надати тільки відповідачу, тобто особі, яка їх подала нотаріусу.

Позивач вважає заповіт, який нібито складений її померлим чоловіком на відповідача, недійсним, оскільки складання такого заповіту не відповідало його волі.

Так, шлюб між позивачем та її померлим чоловіком було укладено у 2008 році і до самої його смерті вони проживали родиною. Позивач вказує, що якби чоловік мав намір чи бажання скласти заповіт на свою дочку, позивачу було б про це відомо, оскільки між ними були відкриті відносини. Про існування оспорюваного заповіту також не було відомо друзям родини.

Чоловік позивача до смерті працював у своєї дочки (відповідача) охоронником на складі і міг підписати заповіт, не розуміючи, що він підписує.

На переконання позивача, оспорюваний заповіт має бути визнаний недійсним.

Окрім того, у позовній заяві містилося клопотання позивача про витребування доказів, у якому позивач просила витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. спадкову справу №57/2021, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позовній заяві також містилося клопотання позивача про виклик свідків, у якому позивач просила викликати у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; витребувано від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №57/2021, заведеної до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.11.2021, на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2021 у частині витребування доказів, до суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №57/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

02.12.2021 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив, у якому вказано, що відповідач проти позову заперечує.

Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що у своїй заяві позивач посилається на те, що ОСОБА_5 працював у ОСОБА_3 та міг підписати заповіт, не розуміючи, що він підписує. Зазначене спростовується тим, що заповіт був складений та посвідчений у нотаріальній конторі. Правочин ним було здійснено при здоровому розумі, ясній пам`яті, ОСОБА_5 діяв добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждав на захворювання, що перешкоджають усвідомленню цього правочину, розуміючи значення своїх дій. Заповіт був записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 , до підписання був прочитаний ОСОБА_5 уголос і власноручно підписаний у присутності нотаріуса. Зазначене підтверджується текстом заповіту.

Отже, твердження позивача про те, що заповіт був підписаний ОСОБА_5 не розуміючи, що він підписує, є необґрунтованими.

Посилання на те, що ОСОБА_5 був складений заповіт у 2009 році, яким все своє майно він заповідав ОСОБА_1 , та не повідомив їй про те, що ним був складений інший заповіт на ім`я дочки, не доводить того, що він не усвідомлював своїх дій, або діяв під примусом.

У відзиві вказано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент складання заповіту ОСОБА_5 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або вчинив цей правочин проти своєї справжньої волі під впливом насильства, тощо, тобто що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою.

Виходячи із зазначеного, представник відповідача вказує, що позов не підлягає до задоволення.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

10.06.2022 позивачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про призначення експертизи, у якому позивач просила призначити у справі посмертну почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру УМВС України. На вирішення експертизи поставити запитання: чи виконаний рукописний напис «Заповіт мною прочитано в голос відповідає моїй волі» та підпис в графі «Підпис» в заповіті від 19.05.2020 ОСОБА_5 чи іншою особою?.

Протокольною ухвалою суду від 25.07.2022 клопотання позивача про виклик свідків задоволено.

Ухвалою суду від 25.07.2022 клопотання позивача про призначення по справі №295/12570/21 судової посмертної почеркознавчої експертизи задоволено; призначено у справі судову посмертну почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний рукописний напис «Заповіт мною прочитано в голос відповідає моїй волі» та підпис в графі «Підпис» в заповіті від 19.05.2020, зареєстрованому в реєстрі за №377 ОСОБА_5 чи іншою особою? проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою суду від 07.09.2022 провадження у справі зупинено.

10.01.2023 від Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/106-22/10634-ПА від 09.01.2023, який складений за результатами проведення судової почеркознавчої та лінгвістичної експертизи, призначеної ухвалою суду від 25.07.2022.

Ухвалою суду від 19.01.2023 провадження у справі поновлено.

08.02.2023 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик експерта для надання пояснень, яке обґрунтоване тим, що ознайомившись з висновком експерта, позивачем було встановлено, що експерт для порівняння (дослідження) підпису її померлого чоловіка в заповіті, якій був складений та підписаний 19.05.2020, досліджував та порівнював підписи періоду 2006-2008 років, а зразки підпису за період 2019-2020 роки експерт взагалі не дослідив, що викликає сумніви в об`єктивності висновку експерта.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2023 задоволено клопотання позивача про виклик експерта та викликано судового експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Максима Яновича у судове засідання.

03.03.2023 позивачем подано клопотання про призначення повторної судової посмертної почеркознавчої експертизи, проведення якої просить доручити експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою суду від 03.03.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення повторної судової посмертної почеркознавчої експертизи відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 04.05.2023 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач додатково пояснила, що між її померлим чоловіком та дочкою були напружені відносини. Чоловік мріяв про те, що віддасть дочці будинок після того, коли вона віддасть гроші, витрачені на купівлю частини будинку. Коли чоловік захворів, то повідомив позивачу, де лежить заповіт, складений на неї. У нього не було наміру складати заповіт на дочку. Між подружжям були чесні та відкриті стосунки, якби чоловік склав заповіт на дочку, то повідомив би про це позивача, та зберігав такий заповіт вдома, оскільки не довіряв дочці.

Представник позивача пояснив, що після укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 була придбана частина будинку, і чоловік позивача склав заповіт на дружину. Про цей заповіт було всім відомо. Про складений на відповідача заповіт нікому відомо не було, заповіт зберігався у дочки, що викликає сумнів у його дійсності. Заповіт був складений у період, коли відносини між померлим та дочкою, зі слів свідків, були неприязними та не відповідали б волі померлого щодо передачі майна. ОСОБА_5 знав, що у позивача нема іншого житла та такими діями він позбавить її помешкання. Це не відповідало його характеру, оскільки він піклувався про дружину. З пояснень свідків вбачається, що про існування такого заповіту дружині було б відомо. Вважає, що складання заповіту не відповідало волі померлого.

Також сторона позивача ставить під сумнів висновок експерта, оскільки експертом за зразок були взяті підписи за 2004 рік, а мав би братися останній зроблений за життя підпис.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Відповідач додатково пояснила, що їхня родина складалась з батька, матері та двох дітей. Спільно нажите майно батьків складало 3-х кімнатну квартиру, частину приватного будинку, 2 гаражі, 2 дачі, автомобіль. Коли батьки розлучались, було прийнято рішення, що квартира залишається матері відповідача та дітям, все інше залишилось батькові. Батько майже довів маму до інсульту, тому відповідач була на боці матері. Майже рік після цього дочка з батьком не спілкувалися. Потім спілкування відновилось, батько відповідача цікавився внуками, однак ще декілька років відносини були напруженими. Останні 10 років відносини між батьком та дочкою були хорошими, він спілкувався з внуками та з відповідачем. Стосунки між позивачем та батьком відповідача погіршилися, батько не бажав бувати вдома. Батько просив у відповідача кошти на ремонт будинку, огорожу, та казав, що кошти вона вкладає у своє майно. Коли позивач та батько відповідача потрапили у лікарню, відповідач поклопотала про те, щоб у них була окрема палата, відповідач оплачувала лікування, харчування. Вказує, що коли позивача виписали з лікарні, то вона не залишила батьку харчування та води, які привезла відповідач. Відповідачу телефонували з лікарні та повідомили, що батько не має навіть води. На думку відповідача, зазначене свідчить, що між позивачем та ОСОБА_5 відносини не були такими теплими, як про це говорять свідки. Вказує, що покази свідків не відповідають дійсності. Свідок вказує на те, що був близьким другом батька, однак навіть не знає про його хвороби та лікування, що ставить під сумнів покази свідка.

Представник відповідача вказує, що посилання позивача на те, що складення заповіту на дочку не відповідало волі померлого, ґрунтується на власних міркуваннях позивача та не підтверджено жодними доказами. Позивачем не надано доказів існування обставин, за яких заповіт може бути визнаний недійсним, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що знайомий з позивачем. Померлий ОСОБА_5 був товаришем свідка, вони були знайомі з 1957 року, все життя були друзями. За життя померлий розповідав свідку, що з дочкою ОСОБА_3 відсутнє нормальне спілкування, скаржився, що вона його не розуміє та не допомагає, тому нічого не хотів їй залишати. Про причини таких відносин не розповідав. За життя ОСОБА_5 не висловлював намірів скласти заповіт на дочку та не розповідав про те, що склав такий заповіт. Про стан здоров`я та лікування ОСОБА_5 свідку нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є подругою позивача та була знайома з її покійним чоловіком. Також знає відповідача. Сім`ю позивача та померлого ОСОБА_5 знала від початку їх стосунків, вони прожили у шлюбі майже 15 років. Свідок була близьким другом сім`ї. Сім`я була міцною. Свідок вказує, що померлий ОСОБА_5 говорив, що буде просити дочку, щоб вона купила квартиру ОСОБА_9 , а будинок передати дочці. Також вказала, що померлий та дочка не спілкувались, позивач їх помирила. З приводу того, чому між батьком та дочкою були погані відносини, свідок вказала, що при розлученні померлого з матір`ю відповідача, ОСОБА_5 позбавили квартири, дачі та автомобіля. Свідок зазначила, що від позивача чула про те, що померлий мав намір передати будинок дочці, що позивачу він не потрібен, при цьому, зазначила, що знала про те, що заповіт на дочку померлий не збирався складати.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.11.2009 ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б таке не складалось та де б воно не знаходилось, він заповів дружині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Стражник Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №2-1233 (том 1 а.с. 139).

19.05.2020 ОСОБА_5 склав заповіт, у якому вказано, що ОСОБА_5 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, розуміючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, яке буде належати йому на день смерті, з чого б таке не складалося та де б воно не знаходилось, він заповідає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У заповіті ОСОБА_5 власноручно записано, що заповіт прочитаний ним в голос та відповідає його волі. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Поліщуком А.І. та зареєстрований в реєстрі за №377 (том 1 а.с.166).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (том 1 а.с. 6, 35).

Обґрунтовуючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач вказувала на невідповідність змісту заповіту, складеного 19.05.2020, волевиявленню заповідача, його внутрішній волі, а також на те, що заповіт підписаний не померлим, а імітований під його підпис.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до приписів статей 43, 44, 45 Закону України "Про нотаріат" у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників.

При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

При посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що відповідно до висновку експерта, який складений експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України М.Яновичем, №СЕ-19/106-22/10634ПЧ від 09.01.2023, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 25.07.2022, рукописний тест «Заповіт мною прочитаний в голос, відповідає моїй волі» та підпис від імені ОСОБА_5 у графі «Підпис» заповіту від 19.05.2020, посвідченого держаним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщуком А.І. та зареєстрованого в реєстрі за №377, виконані ОСОБА_5 .

У висновку експерта зазначено, що установлені збіжні ознаки підпису та почерку суттєві, у своїй сукупності індивідуалізують підпис та почерк певної особи, а тому достатні для висновку про те, що підпис та рукописний текст у досліджуваному зразку виконані ОСОБА_5 (том 1 а.с. 203-211).

Заперечуючи проти висновку експерта, сторона позивача посилається на те, що експерт для порівняння (дослідження) підпису померлого чоловіка позивача в заповіті, який був складений та підписаний 19.05.2020, досліджував та порівнював підписи періоду 2006-2008 років, а зразки підпису за період 2019-2020 роки, експерт взагалі не дослідив, що у свою чергу викликає сумніви в об`єктивності висновку експерта.

Як зазначалося вище, судом було задоволено клопотання позивача про виклик експерта та протокольною ухвалою суду від 01.03.2023 викликано судового експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Максима Яновича у судове засідання.

Експерт ОСОБА_10 у судовому засіданні 03.03.2023 пояснив, що при порівнянні експертом використовувались всі зразки і всі документи, які були надані. Для ілюстрації у висновку обрав довільні документи, у яких досліджувані характерні ознаки підпису були більш виражені. Для ілюстрації експертом використовується зразок на власний розсуд, при цьому при дослідженні були проаналізовані всі зразки. У висновку зазначено, що підпис порівнюється із зразками, тобто йдеться про всі наявні зразки. При проведенні експертизи експертом оцінюється транскрипція, нахил, ступінь вираженості, інші ознаки. Підпис може відрізнятися за розмірами залежно від умов виконання, розмір підпису не є суттєвою ознакою. Проаналізувавши всі наявні зразки підпису, експерт дійшов переконливого висновку, що сумнівів у достовірності підпису не має (том 2 а.с. 1, 3-10).

Таким чином, твердження сторони позивача щодо сумнівів в об`єктивності висновку експерта спростовуються змістом висновку експерта, де зазначається, зокрема, що під час порівняння досліджуваного підпису зі зразками підпису ОСОБА_5 встановлено їх збіг за наведеним у висновку переліком ознак, а також, поясненнями експерта, наданими у судовому засіданні, де експерт пояснив, що ним було досліджено всі надані зразки почерку та підпису, а у висновку експерта проілюстровано лише ті зразки, у яких характерні ознаки найбільш виражені.

На підставі вищевикладеного, висновок за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи СЕ-19/106-22/10634ПЧ від 09.01.2023, який складений експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України М.Яновичем, приймається судом як належний та допустимий доказ.

Таким чином, доводи позивача про те, що заповіт, складений 19.05.2020, підписаний не померлим, а імітований під його підпис, спростовуються наявними у справі доказами.

Що стосується посилання позивача на те, що заповіт, складений 19.05.2020, не відповідає волевиявленню заповідача, суд зазначає наступне.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, законодавець окремо визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Верховний Суд у постанові №756/14304/15-ц від 18.05.2018 вказав, що тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду у справі №750/6976/20 від 13.01.2023, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Позивачем на обґрунтування позовних вимог не надано жодного доказу, з якого було б можливо дійти висновку про те, що заповідаючи своє майно дочці, ОСОБА_5 діяв всупереч власній волі, та що його волевиявлення не було вільним та піддалося впливу сторонніх факторів. Зазначене спростовується змістом та формою самого оспорюваного заповіту.

Суд оцінив показання свідків, та встановив, що їх не може бути покладено в основу висновку про задоволення позову, оскільки показання свідків не містять ґрунтовних доводів, з яких можливо встановити, що дії заповідача не відповідали його волі.

Таким чином, у ході розгляду справи, судом не здобуто достатніх та достовірних доказів, що складення заповіту від 19.05.2020 не відповідало волевиявленню заповідача, не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

На переконання суду, звернення позивача з даним позовом фактично зумовлене незгодою ОСОБА_1 з волею заповідача.

Узагальнюючи викладене, суд доходить висновку про те, що відсутні підстави для визнання спірного заповіту недійсним, оскільки заповіт ОСОБА_5 від 19.05.2020 складено та посвідчено у встановленому законом порядку, при цьому позивачем обґрунтованість позовних жодними доказами не підтверджено, отже позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 1-13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 19.05.2020, зареєстрованого в реєстрі за №377, складеного на користь ОСОБА_3 - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Т.А. Воробйова

Повне рішення складено 16.06.2023.