КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/8268/20 Головуючий у І інстанції - Усатова І.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/2677/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2010 року у розмірі 41 362,66 грн станом на 11 березня 2020 року, яка складається з: 27 470,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 522 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 8 924,80 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 945,84 грн - штраф (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 18 жовтня 2010 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16 500 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Зауважував, що позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не виконувала обов`язків по укладеному кредитному договору, у зв`язку з чим у останньої перед банком утворилася заборгованість.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 41 362,66 грн заборгованості та 2 102 грн судового збору.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 23 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, а також стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у 2010 році отримувала кредитну картку, яку постійно поповнювала, проте при оформленні цієї кредитної картки їй не було роз`яснено всіх обставин кредитування та не ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», на яких її підпис відсутній.

Зауважує, що наявні у матеріалах справи анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписувались не нею, а невідомою особою.

Уважає, що виписка по рахунку не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки в ній не зазначено інформацію по якій саме банківській картці і за яким саме рахунком її видано.

Посилається на те, що одночасне стягнення пені та штрафів є порушенням статті 62 Конституції України.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що підписавши Анкету-заяву та довідку про умови кредитування, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначених заяві та довідці.

Тобто, при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо умов кредитування та відповідальності позичальника за неналежне виконання умов договору.

Відповідач не спростувала доводів позивача щодо наявності зобов`язань перед банком та їх розміру.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 08 жовтня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та Правил банківських послугу Приватбанку.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських слуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку, є Договором про надання банківських послуг.

Згода відповідача підтверджена її власноручним підписом у анкеті-заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви №б/н від 18 жовтня 2010 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року, станом на 31 січня 2020 року, станом на 11 березня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н станом на 18 березня 2020 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11 березня 2020 року утворилася у розмірі 41 362,66 грн, з яких: 27 470,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 522 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 8 924,80 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 945,84 грн - штраф (процентна складова).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Отже, стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви №б/н від 18 жовтня 2010 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року, станом на 31 січня 2020 року, станом на 11 березня 2020 року; довідку про видані кредитні картки; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н станом на 18 березня 2020 року; копію паспорта відповідача.

Підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема дату народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номери мобільного телефону.

В анкеті-заяві №б/н від 18 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена, проте вказано про бажання позичальника отримати кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 4 000 грн.

У даній заяві відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено базову відсоткову ставку на рівні 3% в місяць (36% річних); розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також порядок нарахування пені та штрафів.

Так, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня = пеня (1)+ пеня (2), де пеня(1) = (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам у 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн, штраф: 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідачем в апеляційній скарзі заперечується її підпис в анкеті-заяві та у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Проте такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» рукописно датована 18 жовтня 2010 року та має підпис, який банк визначає як підпис відповідача. На це вказує дата підписання довідки 18 жовтня 2010 року, яка збігається з датою підписання заяви, та визначений банком в анкеті-заяві тип кредитної картки.

При цьому, заперечуючи свій підпис під Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», належними доказами, зокрема, письмовим доказом у вигляді висновку спеціаліста, отриманим в позасудовому порядку, відповідач не довела, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не подавала. А отже, презюмується, що підпис під вказаною довідкою належить саме ОСОБА_1 , оскільки такий доказ може бути спростовано лише іншим письмовим доказом.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів уважає, що сторонами погоджено умови кредитування, зазначені в указаній довідці.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку за договором №б/н станом на 18 березня 2020 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття: 18 жовтня 2010 року, термін дії 07/14), № НОМЕР_2 (дата відкриття: 25 липня 2014 року, термін дії 04/18), № НОМЕР_3 (дата відкриття: 30 березня 2017 року, термін дії 03/21), № НОМЕР_3 (дата відкриття: 17 квітня 2018 року, термін дії 03/21), № НОМЕР_4 (дата відкриття: 08 серпня 2018 року, термін дії 07/22), № НОМЕР_5 (дата відкриття: 31 травня 2019 року, термін дії 03/23).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 18 жовтня 2010 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 00,00 грн, який цього ж дня був збільшений до 5 000 грн, потім 23 лютого 2011 року збільшився до 6 000 грн, 19 березня 2011 року - до 8 000 грн, 21 квітня 2011 року - до 10 000 грн, 24 травня 2011 року - до 13 000 грн, 08 серпня 2018 року - до 16 500 грн, а 20 вересня 2019 року був анульований.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки та користування нею кредитними коштами, проте зазначає, що банком не доведено належними та допустимими доказами факт наявності та розмір заборгованості.

При цьому, свого розрахунку ОСОБА_1 не наводить.

Таким чином, зважаючи на те, що з наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 18 жовтня 2010 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на укладання між нею та банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою визначена відсоткова ставка, розміри щомісячних платежів, комісії, пені та штрафів, підписи в яких ОСОБА_1 не спростувала, доводи відповідача щодо відсутності належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору на визначених умовах є необґрунтованими.

А отже, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що підписавши Анкету-заяву та довідку про умови кредитування, відповідач прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначених заяві та довідці. Тобто, при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо умов кредитування та відповідальності позичальника за неналежне виконання умов договору.

Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, борг ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2010 року станом на 11 березня 2020 року складає: 27 470,02 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 522 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 8 924,80 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 945,84 грн - штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості в частині заборгованості за кредитом та пені є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям платежів. Відомості указаного розрахунку у цій частині узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Водночас, наданий позивачем розрахунок заборгованості у розмірі 2 522 грн за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за статтею 625 (суд вважає, що мається на увазі стаття 625 ЦК України), свідчить про те, що нарахування за 40 днів прострочення проведене за процентною ставкою 84 відсотки річних.

Проте, позивачем не зазначено, яким пунктом укладеного між сторонами договору передбачений такий розмір процентної ставки за порушення умов грошового зобов`язання. Зокрема, підписані відповідачем анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» таких умов не містять.

За правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про недоведеність указаних вимог на заявлену суму та наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення трьох процентів річних, нарахованих на прострочену суму кредиту - 27 470,02 грн, за 40 днів прострочення у розмірі 90,10 грн ((27 470,02 : 100 х 3) : 366 х 40), виходячи із розміру, встановленого законом, - три проценти річних.

Також, визначена кредитором згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сума штрафів підлягає зменшенню в частині процентної складової до 1 819,74 грн (27 470,02 + 8 924,80 = 36 394,82 : 100 х 5).

Отже загальна сума судових штрафів складає 2 319,74 грн (1 819,74 + 500).

Посилання апелянта на неможливість одночасного стягнення пені та штрафів, що є порушенням статті 62 Конституції України, не заслуговують на увагу суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 549 ЦК штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пеня як вид неустойки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Таким чином, пеня та штраф як види неустойки застосовуються за різні порушення умов зобов`язань. При цьому законодавцем не обмежується застосування одночасно обох видів неустойки, що встановлені сторонами в договорі.

Отже, одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи щодо укладення між сторонами кредитного договору та погодження істотних умов щодо відсоткової ставки, порядку сплати неустойки та штрафів, не звернув увагу на невірне нарахування банком процентів за статтею 625 ЦК України, оскільки розмір відсотків 84% в жодному підписаному ОСОБА_1 документі не узгоджено, а також на неправильний розрахунок процентної складової штрафу.

За правилами частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, та штрафів з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

За змістом частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 954,86 грн.

З АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 220,71 грн.

Зважаючи на положення частини десятої статті 141 ЦПК України апеляційний суд уважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 734,15 грн (1 954,86 - 220,71).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року в частині стягнення відсотків, нарахованих за статтею 625 ЦК України, та штрафів - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, нарахованих за статтею 625 ЦК України, та штрафів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (; МФО: 305299; юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) заборгованість за відсотками, нарахованими за статтею 625 ЦК України у розмірі 90,10 грн, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у сумі 1 819,74 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 734,15 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник