Справа № 307/1177/23
Провадження № 2/307/255/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Она О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 15 години 30 хвилини, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, не справившись з керуванням допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частини дороги. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді спинального шоку, розриву спинного мозку та перелому шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців, внаслідок яких ОСОБА_4 помер на місці пригоди. За вищезгаданим фактом ДТП уповноваженими органами було внесено відомості до ЄРДР за №0000001 від 01.01.2023 року та розпочато досудове розслідування. Внаслідок загибелі ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого, завдано значну моральну шкоду. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» згідно полісу №АТ3041775, то Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Дорожньо-транспортна пригода трапилась ІНФОРМАЦІЯ_4, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6700,00 грн. Отже, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80400,00 грн. (6700,00 ? 12 = 80400,00 грн.). Оскільки у загиблого ОСОБА_4 , крім матері ОСОБА_1 є ще дружина ОСОБА_5 та малолітній син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , то ОСОБА_1 , як матері загиблого, належить 1/3 частина від загального розміру відшкодування моральної шкоди, що становить 26800,00 грн. Позивач не є фахівцем в галузі права, а справа має важливе значення для позивача, оскільки внаслідок ДТП вона втратила сина і дана втрата є непоправною. Відшкодування моральної шкоди ніким здійснено не було, тому для захисту своїх прав позивачка звернулася до Адвокатського об`єднання «Центр захисту при ДТП «Автопоміч». Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану адвокатом, регламентовано у ст. 137 ЦПК України. Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які позивач очікує понести, становить 15000,00 гривень, з яких 9000 гривень - витрати на правничу допомогу, пов`язані з підготовкою та пред`явленням позову, 6000 - витрати на правничу допомогу, пов`язані з підготовкою подання відповіді на відзив.

Просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС" на користь ОСОБА_1 26800,00 гривень моральної шкоди, 15000 витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС" надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що для отримання страхового відшкодування потерпілим особам необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» в передбаченому законодавством порядку із заявою про страхове відшкодування та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. Позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Таким чином, рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутністю звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а отже з боку АТ СГ «ТАС» відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Відповідно до позовної заяви, позивач вимагає стягнути страхове відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 внаслідок ДТП, яке відбулося ІНФОРМАЦІЯ_4, про те позивачем не додано належних та допустимих доказів про настання цивільно-правової відповідальності страхувальника, або особи, яка на правовій підставі експлуатувало забезпечений транспортний засіб та не надано належних та допустимих доказів, що саме внаслідок ДТП настала смерть потерпілого, а отже вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Виходячи з вище наведеного, зазначає, що оскільки ДТП розглядається в кримінальній справі, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Щодо виплати витрат на правову допомогу, то вказує на те, що позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу. Окрім того, детальний опис робіт від 14.03.2023 року ,підписаний адвокатом Гіщинським І.Ю., в той час як представником позивача є ОСОБА_2 , та саме ним виписаний ордер на представництво інтересів позивача. Виходячи з наведеного, вважає, що позивач безпідставно вимагає стягнути 9000 гривень витрат на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач не зобов`язаний був звертатись безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою відшкодування шкоди, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Позивач взагалі має право звернутись до суду не звертаючись з заявою про виплату страхового відшкодування до страховика. Таким чином, позивач вказує на те, що аргументи відповідача про порушення вимог статей 35, 36 ЗУ «Про СЦПВВНТЗ» у зв`язку з не зверненням потерпілого із заявою про виплату відшкодування Велика Палата Верховного Суду відхиляє. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, у Закону №1961 -IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, чи звернутися безпосередньо до суду. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що не надано доказів, які б стверджували що смерть потерпілого настала внаслідок ДТП. Дане твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом з ЄРДР, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 в якому зазначено, що смерть настала на місці ДТП, причинами що призвели до смерті є: спинальний шок, розрив спинного мозку, перелом шийного відділу хребта на рівні І - ІІ хребців та обвинувальним актом від 20.03.2023 року. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_3 настає навіть незалежно від його вини, оскільки смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється зокрема, з метою забезпечення відшкодування, шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_4 за участю автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 і внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_4 є страховим випадком. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, до матеріалів справи додано: договір про надання професійної правової допомоги №Ж129/Д239696 від 24.01.2023 року та детальний опис робіт від 02.11.2022 року. Клієнт має право здійснювати оплату наданих Адвокатським об`єднанням послуг лише після одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 14.03.2023 року загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги для підготовки та подання позову про відшкодування шкоди становить 3 години і вартість цих послуг складає 9000 гривень. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, базуються на нормах закону, узгоджуються з усталеною судовою практикою, у зв`язку з чим позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнає, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 01 січня 2023 року слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, за правовою кваліфікацією ч.3 ст.286-1 КК України, а саме про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 15 години 30 хвилини, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху, не справившись з керуванням, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частині дороги, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09 січня 2023 року виконавчим комітетом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 02 січня 2023 року за №02, встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок спинального шоку, розриву спинного мозку, перелому шийного відділу хребта на рівні І - ІІ хребців.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 8 лютого 1985 року підтверджується те, що позивачка ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 являвся його батьком.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З обвинувального акту від 20 березня 2023 року, складеного слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Чолан В.І., затвердженого прокурором Тячівської окружної прокуратури Петечук А.А., вбачається, що СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 1 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення, згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_4, близько 15 години 30 хвилини, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів, рухаючись по правій смузі руху у напрямку смт. Усть-Чорна, напроти будинку №43, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п.п.1.10, 12.4 Правил дорожнього руху, не справившись з керуванням, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частині дороги, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців з повним розривом спинного мозку та зміщенням голови до переду, а хребта позаду, перелому грудного відділу хребта на 11-12 хребців із значним зміщенням по ширині та повним розривом спинного мозку, крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в тім`яних областях, масивної гематоми в області правої бокової поверхні грудної клітки, живота та правого стегна, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягли за собою смерть потерпілого.

Згідно перевірки даних чинності полісів внутрішнього страхування полісу за №АТ3041775 станом на 1 січня 2023 року був діючим, він виданий АТ «СГ» «ТАС», який є діючим членом МТСБУ, полісом застрахована цивільна відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак в силу дії ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок володільця транспортного засобу щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі Закон №1961-IV).

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Статтею 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону №1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний (трирічний) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі №1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Отже попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження N 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа №465/4287/15).

Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався ІНФОРМАЦІЯ_4, а до суду позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом 28 березня 2023 року, тобто в межах установленого законом строку для відшкодування шкоди, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_4 із заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про виплату їй страхового відшкодування в розмірі 26800 гривень, у зв`язку з настанням смерті її сина ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю водія ОСОБА_3 , не зверталася.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, за встановлених обставин справи, відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, страховик набуває права зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 доведено факт заподіяння їй шкоди, її розмір, який повинен відшкодувати відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» як страховик замість завдавача шкоди ОСОБА_3 , суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності факту порушення прав, свобод та інтересів позивачки ОСОБА_1 у зв`язку з її не зверненням безпосередньо до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування та відсутності судового акту щодо порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, суд вважає безпідставними.

Згідно ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2023 року становила 6700 гривень.

А тому, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80400 грн. (12x6700 = 80400 грн.).

З урахуванням того, що у загиблого ОСОБА_4 , крім матері ОСОБА_1 , є ще дружина та малолітній син, то ОСОБА_1 , як матері загиблого, належить 1/3 частина від загального розміру відшкодування моральної шкоди, що становить 26800 гривень (80400:3).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на її користь 26800 гривень страхового відшкодування моральної шкоди.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 137 ЦПК).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 137 ЦПК).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК).

На підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Тобто, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат на правничу допомогу адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, оскільки правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Натомість не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що визначення співмірності витрат є саме оціночною діяльністю суду. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат (витрат на проїзд тощо), пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд вважає, що гонорар з вартістю однієї години 3000 гривень, як й загалом розмір винагороди в розмірі 15000 гривень є завищеними, оскільки такі послуги як: підготовчі дії (з`ясування чи мали місце обставини та якими доказами підтверджуються, з`ясування чи є інші фактичні дані, визначення правовідносин сторін, визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, аналіз судової практики), підготовка до написання позовної заяви (визначення підсудності розгляду позовної заяви, складу учасників процесу, розрахунок ціни позову, судових витрат, написання позовної заяви, копіювання та додавання позовної заяви, документів до неї, їх надсилання), підготовка, написання та направлення відповіді на відзив, відносяться до єдиного комплексу послуг, подібних за своїм змістом.

Суд, наголошує, що адвокат має право самостійно визначати розмір гонорару, однак, при встановленні такого розміру має враховуватися складність справи та інші істотні обставини. Тому, наявні в матеріалах справи документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.

Враховуючи, що ця справа є справою незначної складності, вирішувалася в порядку спрощеного позовного провадження, а також зважаючи на виконану адвокатом роботу з надання єдиної сукупної послуги щодо підготовки, подання позовної заяви, складання відповіді на відзив, суд вважає співмірним стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Таким чином, з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Такі висновки також відповідають правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладених Верховним Судом у постановах: від 16 березня 2023 року по справі №927/153/22; від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21; від 18 квітня 2022 року по справі № 750/3275/21; від 30 вересня 2020 року по справі №201/14495/16-ц; від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У постанові від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Керуючись ст.ст.5, 12,, 13, 81, 209, 223, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.3, 6, 7, 22, 23, 27, 33, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, ст.ст. 979, 999, 1166, 1167, 1168, 1187, 1200 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Тарасівка, Тячівського району, Закарпатської області, України, страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 26800 (двадцять шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Тарасівка, Тячівського району, Закарпатської області, України, витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка с. Тарасівка, Тячівського району, Закарпатської області, України, мешканка АДРЕСА_1 , України, РНОКПП - НОМЕР_5 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, код ЄДРПОУ - 30115243.

Повний текст рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко