Справа № 638/7188/22
Провадження № 2/638/1941/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 25550 доларів США та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 29 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач надав відповідачу у борг та особисте користування грошову суму у розмірі 20 000 доларів США строком до 30 квітня 2022 року. Відповідно до п. 2 Договору позики, позичальник, що отримав суму грошей за цим договором, зобов`язаний повернути грошові їх позикодавцю у повному обсязі не пізніше строку, вказаного у п. 1 договору, а саме до 30 квітня 2022 року. Крім того, відповідно до умов п. 3 Договору позики, за надання можливості користування грошовими коштами позичальник зобов`язується виплачувати щомісячну компенсацію (відсотки за користування коштами) у сумі 500 (п`ятсот) доларів США не пізніше 30 числа кожного наступного місяця. На підтвердження укладення вказаного договору та його умов відповідачем видана позивачеві письмова розписка, зі змісту якої вбачається, що відповідач на умовах договору позики, укладеного 29 грудня 2021 року з позивачем взяв у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США строком на 4 календарні місяці, тобто до 30 квітня 2022 року та особистою заявою зазначив про зобов`язання повернути позичені кошти у визначений строк. Проте, в порушення вказаної домовленості, відповідач свого зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу по дату звернення останнього до суду повернуті не були, що і стало підставою для звернення останнього до суду із даним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Заборонено відчуження транспортного засобу марки Toyota Camry, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2494 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN код (№ куз) НОМЕР_2 , дата реєстрації 04.09.2019, який на праві власності належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідач та його представник - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлялись.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа, судова повістка про виклик до суду була доставлена представнику відповідача - ОСОБА_3 в його електронний кабінет 10 жовтня 2023 року.

Приписами ч. 5 ст. 130 ЦПК України встановлено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Враховуючи викладене, судом було належним чином повідомлено відповідача та його представника про час, дату та місце судового засідання. Однак останні в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути вказану справу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до оригіналу договору позики від 29 грудня 2021 року наданої представником позивача ОСОБА_2 отримав у борг та особисте користування від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 20 000 доларів США строком до 30 квітня 2022 року.

Вказане також підтверджується оригінал розписки від 29 грудня 2021 року.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач в порушення умов договору позики від 29 грудня 2021 року свої зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу по дату звернення позивача до суду не повернув.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Сторони дотримались письмової форми договору та ОСОБА_1 були передані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі вказаному у договорі позики у сумі 20000 доларів США.

Факт отримання грошових коштів у розмірі 20000 доларів США підтверджується оригіналом розписки, яка була долучена представником позивача та яка в свою чергу відповідачем не спростована.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписках умовах, тобто виконання ним умов договору.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі у визначений договором позики від 21 грудня 2021 року строк, а саме до 30 квітня 2022 року.

Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем з повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині позовних вимог та стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, відповідно до договору позики від 29 грудня 2021 року у розмірі 20000 доларів США.

Щодо тверджень позивача у позовній заяві про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5500 доларів США суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 договору позики від 29 грудня 2021 року, позичальник, що отримав суму грошей за цим договором, зобов`язаний повернути грошові їх позикодавцю у повному обсязі не пізніше строку, вказаного у п. 1 договору, а саме до 30 квітня 2022 року.

Пунктом третім договору позики встановлено, що за надання можливості користування грошовими коштами позичальник зобов`язується виплачувати щомісячну компенсацію (відсотки за користування коштами) у сумі 500 (п`ятсот) доларів США не пізніше 30 числа кожного наступного місяця.

Обгрунтовуючи суму, яка він просить стягнути з відповідача, а саме 5500 доларів США, як проценти за користування коштами, позивач виходив з того, що ОСОБА_2 не повернув грошові кошти у визначений договором строк (30 квітня 2022 року), які були отримані ним від ОСОБА_1 та користувався вказаними грошовими коштами починаючи з 21 грудня 2021 року по дату звернення позивача з вказаним позовом до суду (13 грудня 2022 року), тобто одинадцять місяців (11 х 500=5500).

Велика палата Верховного суду у постанові по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позиція Великої палати ВС полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

Враховуючи, що сторонами обумовлено строк повернення грошових коштів, а саме до 30 квітня 2022 року, проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку позики, саме з 29 грудня 2021 року до 30 квітня 2022 року.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сума відсотків за користування коштами у розмірі 2000 доларів США (4 х 500 = 2000).

Враховуючи викладене позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8044 (вісім тисяч сорок чотири) грн. 98 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко