Справа № 509/2967/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

представника відповідача, адвоката Пілюк Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ,

до

ОСОБА_2

про

стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2023 року позивачка звернулась до суду із зазначеною вище позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 р. у розмірі 773 247,28 (сімсот сімдесят три тисячі двісті сорок сім) грн. 28 коп.

В обгрунтування позову зазначила, що 01.10.2016 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис за №1917. При реєстрації шлюбу її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » було змінено на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у них з ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 . Народження сина було належним чином зареєстровано у Любашівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 30.06.2021 р. складено відповідний актовий запис за № 128. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження сина.

В подальшому їх стосунки з ОСОБА_2 ускладнилися, що привело до розпаду сім`ї.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 18.07.2018 року (справа № 507/804/18) було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 .

Їх син залишився проживати з позивачкою та знаходяться на її вихованні та утриманні.

У зв`язку з нестабільністю та періодичністю надання допомоги ОСОБА_2 на утримання сина вона вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2022 року справа № 509/5940/21) було стягнено з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на її, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 року вказане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2022 року залишено без змін.

Любашівським ВДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №69918836 з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 рішення суду за період з 27.10.2021 р. по 31.03.2023 р. виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 287 743,81 грн.

Лише 21.04.2023 року відповідачем було сплачено вказану заборгованість.

У зв`язку з тим, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів, позивачка вважає що з нього також повинна бути стягнена пеня за неналежне виконання своїх обов`язків за прострочений період у розмірі 773 247,28 (сімсот сімдесят три тисячі двісті сорок сім) грн. 28 коп., у зв`язку з чим вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник надав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд в їх задоволенні відмовити посилаючись на відзив, який був поданий 10.08.2023 року.

Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши представника відповідача, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 01.10.2016 року між позивачкою, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис за №1917. При реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_3 » було змінено на прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у сторін по справі народився син ОСОБА_5 . Народження сина було належним чином зареєстровано у Любашівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 30.06.2021 р. складено відповідний актовий запис за № 128. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження сина.

В подальшому стосунки позивачки з відповідачем ускладнилися, що привело до розпаду сім`ї.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 18.07.2018 року (справа № 507/804/18) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Спільна дитина залишилась проживати з позивачкою та знаходяться на її вихованні та утриманні.

У зв`язку з нестабільністю та періодичністю надання допомоги ОСОБА_2 на утримання сина вона вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2022 року (справа № 509/5940/21) було стягнено з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 року вказане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2022 року залишено без змін.

Любашівським ВДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №69918836 з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ч1 ст. 196 СК України «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.»

Судом також встановлено, що виконавче провадження № 69918836 відкрито 22.09.2022 року. Представник відповідача ознайомився в Савранському відділі ДВС (до якого перейшли повноваження ліквідованого Любашівського відділу ДВС) з даним ВП. В матеріалах ВП міститься лист №5549 від 22.09.2029 року на ім`я ОСОБА_2 разом з тим відсутні данні про його відправлення ОСОБА_2 .

05.12.2022 року ОСОБА_2 був зупинений патрульною поліцією за кермом ТЗ і від патрульних довідався, що має заборону на керування ТЗ а також з`ясував що його рахунки заарештовані та накладено заборону на виїзд за межі України. В цей самий день адвокат Пілюк Р.В. як представник ОСОБА_2 у ВП № 69918836 звернувся до державного виконавця за роз`ясненнями. В цей же день 05.12.2022 року адвокат отримав Розрахунок заборгованості із сплати аліментів. В розрахунку від 05.12.2022 року зазначена загальна сума заборгованості з жовтня 2021 по листопад 2022 року 14021 грн.34 грн.

Невідкладно ОСОБА_2 погасив зазначену в виконавчому документі суму заборгованості що підтверджується квитанцією від 07.12.22 року на суму 14021,34 грн. Тобто визначена державним виконавцем заборгованість була погашена в повному обсязі на другий день. Після цього державним виконавцем було видано розпорядження № 69918836 про зарахування коштів а також винесені відповідні постанови про скасування заборон та арешту.

Після цього ОСОБА_2 щомісячно сумлінно сплачував визначені державним виконавцем суми. Про що свідчать квитанції:

- 28.12.2022р на суму 2920 грн.

- 01.01.2023р на суму 3000грн.

- 01.02.2023р на суму 3000грн.

- 01.03.2023р на суму 3000грн.

- 05.04.2023 на суму 3000грн.

В квітні 2023 року ОСОБА_2 повідомлено державним виконавцем що ним здійснено перерахунок аліментів після отримання довідки про доходи. Розмір та суму аліментів було перераховано починаючи з дати відкриття виконавчого провадження до квітня 2023 року. З урахуванням раніше сплачених сум, виконавцем визначено заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 288750грн.

Невідкладно ОСОБА_2 перерахував цю суму за реквізитами ДВС. що підтверджується квитанцією від 19.04.2023 на суму 288750грн.

Навіть постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату винесена після сплати ОСОБА_2 всієї заборгованості а саме 21.04.2023 року. Після цього дана постанова направлена за місцем роботи ОСОБА_2 де проводяться щомісячні відрахування в розмірі 1/4 доходів. Таким чином на момент пред`явлення позову заборгованість з аліментів була повністю відсутня. Дана обставина підтверджується Розрахунком з листом ДВС від 03.08.2023 року що надійшов на запит адвоката.

Виникнення заборгованості в розмірі 288750 грн. відбулося не з вини ОСОБА_2 а з вини ДВС, які не вірно визначили розмір аліментів. ОСОБА_2 в свою чергу діяв сумлінно та добросовісно, негайно сплачуючи суми аліментів визначені йому державним виконавцем.

Суд вважає, що позивачка не ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження вводить суд в оману. Таке відбулося по справ №509/5940/21 від 20 червня 2023 року. Коли позивачка оскаржувала дії ліквідованого на той час Любашівського ДВС та зазначала наявність боргу в розмірі 288750 грн. який був сплачений ще 19 квітня 2023 року. Крім того, ще задовго до рішення суду державним виконавцем 21.04.2023 року була винесена постанова про звернення стягнення аліментів на заробітну плату без будь яких обмежень їх розмірі. Тобто виконавець ще в квітні зробив те, що просила визначити суд позивачка в червні. Але ж двічі аліменти на одну і ту саму суму доходу не нараховуються.

Так само неустойка (пеня) є видом відповідальності за деліктну поведінку яка передбачає наявність вини саме боржника. Відповідно до ч.3 ст. 549. ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.Згідно з пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Згідно з пунктом 7 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)".

Вказані висновки Верховного Суду підлягали обов`язковому врахуванню Овідіопольським районним судом Одеської області відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у позові повністю.

Керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 15.12.2023 року.

Суддя А.І.Бочаров