КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 368/941/21 Головуючий у І інстанції - Кириченко В.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/4555/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У жовтні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03 березня 2020 року у розмірі 115 124,30 грн станом на 29 вересня 2021 року, яка складається з: 84 533 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 409,35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 996,40 грн - заборгованість за відсотками; 9 185,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками; судовий збір у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 03 березня 2020 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 100 000 грн (19 березня 2020 року встановлено кредитний ліміт) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

У свою чергу, відповідач не виконує обов`язків по укладеному кредитному договору, у зв`язку з чим у останнього перед банком утворилася заборгованість.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 29 вересня 2021 року у розмірі 115 124,30 грн за кредитним договором №б/н від 03 березня 2020 року, яка складається з: 84 533 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 409,35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 996,40 грн - заборгованість за відсотками; 9 185,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 21 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не з`ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підписана відповідачем анкета-заява не містить посилання на конкретну сторінку веб-сайту позивача, на якій розміщений договір про надання банківських послуг, актуальний станом на 03 березня 2020 року.

Зауважує, що відповідач сумлінно та належним чином виконував свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, своєчасно вносив грошові кошти на картковий рахунок для погашення суми використаної частини кредитного ліміту, не допускаючи заборгованості за кредитом до червня 2021 року.

Посилається на те, що банківський рахунок ОСОБА_1 було заблоковано після введення Указом Президента України від 21 травня 2021 року рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Відповідно до позиції №663 Додатку №1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) безстроково, зокрема блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Звертає увагу суду, що відповідач виконав всі вказівки заступника керівника Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості у Північному регіоні АТ КБ «Приватбанк» щодо способів погашення заборгованості, проте у зарахуванні коштів на рахунок відповідача було відмовлено.

Уважає, що виникнення заборгованості обумовлено не діями чи бездіяльністю відповідача, а обставинами, які не залежали від його волі та знаходилися поза межами його впливу, адже відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення заборгованості.

23 листопада 2022 року на електронну адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від представника позивача Гордієнко В.А. , в яких остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що відповідачем було підписано паспорт споживчого кредитування, який містить всі відповідні умови надання кредиту, зокрема розмір процентної ставки, а отже узгоджено умови кредитування.

Вказує на те, що відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором виникла 27 лютого 2021 року у розмірі 9 934,84 грн і в подальшому не була повністю погашена, постійно зростаючи.

При цьому, рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким було заблоковано активи відповідача, прийнято 14 травня 2021 року, а отже, на думку сторони позивача, не може бути підставою для звільнення останнього від відповідальності.

22 листопада 2022 року адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслав на адресу Київського апеляційного суду відповідь на пояснення, в якій зауважує, що паспорт споживчого кредитування від 19 листопада 2019 року не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору, містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує укладенню основного кредитного договору з позичальником, а отже сам по собі не може вважатися умовами кредитного договору чи його частиною до укладення основного договору про споживчий кредит.

Посилається на те, що наявна в матеріалах справи виписка по рахунку підтверджує те, що відповідач користувався кредитними коштами та отримані кошти не повернув, проте така виписка не підтверджує того, що між сторонами погоджено відсоткову ставку, за якою нараховувалися відсотки.

Зауважує, що відповідач не заперечує проти оплати суми основного зобов`язання у спосіб, який вкаже банк, проте заперечує проти безпідставного і недобросовісного нарахування відсотків.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту.

Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідач не довів, що вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, так як Указ Президента України від 21 травня 2021 року не скасовано і він підлягає виконанню та стосується відповідача і його дій, які спричинили невиконання відповідачем договірних зобов`язань.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 03 березня 2020 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 100 000 грн (19 березня 2020 року встановлення кредитного ліміту) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг «Тарифів Банку» додані до позовної заяви.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви №б/н від 03 березня 2020 року; розрахунок заборгованості станом на 29 вересня 2021 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; довідку про видані кредитні картки; паспорт споживчого кредиту; Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н за період з 19 листопада 2019 року по 01 жовтня 2021 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 29 вересня 2021 року утворилася у розмірі 115 124,30 грн, з яких: 84 533 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 409,35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 996,40 грн - заборгованість за відсотками; 9 185,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви №б/н від 03 березня 2020 року; розрахунок заборгованості станом на 29 вересня 2021 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; довідку про видані кредитні картки; паспорт споживчого кредиту; Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; виписку за договором №б/н за період з 19 листопада 2019 року по 01 жовтня 2021 року; копію паспорта відповідача.

В анкеті-заяві №б/н від 03 березня 2020 року процентна ставка не зазначена та не визначено тип банківської картки, яку отримав відповідач. Окрім того, у даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номер мобільного телефону.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (Правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Разом з тим, долучені до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature не можуть вважатися належними доказами на підтвердження позиції банку, оскільки у сукупності з інформацією, зазначеною відповідачем в анкеті-заяві, не свідчать про погодження ОСОБА_1 саме таких умов нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій.

Отже, ані анкета-заява, ані паспорт споживчого кредитку, не містять інформації щодо наміру отримання відповідачем кредитної картки із встановленням кредитного ліміту.

Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило би про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку до вказаних правовідносин не застосовується частина перша статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи виписку за договором №б/н за період з 19 листопада 2019 року по 01 жовтня 2021 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття: 19 листопада 2019 року, термін дії 11/22), № НОМЕР_2 (дата відкриття: 27 березня 2020 року, термін дії 03/23).

Під час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, відповідач не заперечував факт отримання та користування ним кредитними коштами.

Окрім того, у відповіді на пояснення від 22 листопада 2022 року сторона відповідача не заперечувала проти оплати суми основного зобов`язання у спосіб, який вкаже банк, проте заперечувала проти безпідставного і недобросовісного нарахування відсотків.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач не заперечує факт користування кредитним коштами та існування заборгованості за тілом кредиту, зважаючи на наявність у справі виписки по картковому рахунку, довідок про видачу карток, що у сукупності підтверджує факт користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у Довідці про видані картки, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку суми фактичної заборгованості у повному обсязі, а саме 99 942,35 грн, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів уважає, що такі вимоги є необґрунтованими з огляду на відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, а також відсутності будь-якого іншого документу, підписаного відповідачем, щодо визначення процентної ставки за користування кредитом.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів є недоведеними з огляду на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами їхнього розміру, а також доказів на підтвердження, що саме надані позивачем Умови та правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що банківський рахунок ОСОБА_1 було заблоковано після введення Указом Президента України від 21 травня 2021 року рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» щодо нього, що позбавило його можливості сплатити заборгованість, оскільки у зарахуванні коштів на рахунок відповідача банком було відмовлено, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Указом Президента України від 21 травня 2021 року рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» введено в дію позицію №663 Додатку №1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року до ОСОБА_1 , застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) безстроково, зокрема «блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном».

Санкція «блокування активів» передбачає для осіб, щодо яких застосовано санкції, блокування їх банківських рахунків та втрату контролю над грошовими коштами на таких банківських рахунках.

Правлінням Національного банку України прийнято окрему постанову №654 від 01 жовтня 2015 року «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», якою встановлено для українських банків вимогу заблокувати кошти/зупинити фінансові операції осіб, зазначених у санкційних списках, зокрема, шляхом відмови у виконанні розрахункових документів клієнтів, зазначених у санкційних списках, та до яких застосовано санкцію у вигляді блокування активів, а також вимогу відмовити клієнту у виконанні розрахункового документа на користь особи, зазначеної в санкційних списках, до якої застосовано санкції «блокування активів».

Банківський рахунок відповідача було заблоковано після введення Указом Президента України від 21 травня 2021 року рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Як убачається з тексту переписки відповідача із заступником керівника Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості в Північному регіоні АТ КБ «Приватбанк» Сорокіним М.С. по електронній пошті, ОСОБА_1 повідомив про обставини щодо неможливості погашення заборгованості по своєму рахунку в Приватбанку та надав підтверджуючі документи.

Також відповідач виконав вказівки заступника керівника Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості щодо способів погашення заборгованості, а саме: переказ коштів на рахунок відповідача ним та іншими особами; внесення коштів на рахунок відповідача через відділення інших банків;

Проте, у зарахуванні коштів на рахунок ОСОБА_1 банком було відмовлено.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» діяв відповідно до вимог чинного законодавства і на виконання вимог третього абзацу підпункту 7 пункту 1 постанови Правління Національного банку України «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 01 жовтня 2015 року №654 обліковує вказані кошти на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку; банк зобов`язаний відмовити у виконанні розрахункового документа клієнту, зазначеному в санкційних списках, що є ініціатором переказу та до якого застосовані санкції «блокування активів» та/або «зупинення фінансових операцій».

З огляду на викладене, АТ КБ «Приватбанк», відмовивши в зарахуванні ОСОБА_1 переказу на його розрахунковий рахунок (особа, зазначена в санкційних списках, до якої застосовані санкції «блокування активів»), не порушував права останнього.

При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, заборгованість за кредитним договором у останнього виникла ще з 27 лютого 2021 року та до прийняття Президентом України Указу від 21 травня 2021 року щодо блокування активів відповідача, та ОСОБА_1 погашена не була.

Так, станом на 23 травня 2021 року (останній день користування відповідачем своїм картковим рахунком) розмір заборгованості за тілом кредиту становив 99 942,35 грн. Саме таку суму заборгованості за тілом кредиту просить стягнути на свою користь банк у позовній заяві.

Враховуючи викладене, також безпідставними є посилання адвоката відповідача на те, що виникнення заборгованості обумовлено не діями чи бездіяльністю відповідача, а обставинами, які не залежали від його волі та знаходилися поза межами його впливу, адже відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення заборгованості.

Окрім того, неспроможними є посилання сторони відповідача на оскарження в судовому порядку Указу Президента України від 21 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію позиції №0663 Додатку №01 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року, оскільки згідно ухвали Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі №9901/219/21 позовну заяву ОСОБА_1 , подану його адвокатом Комликом В.В., до Президента України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Рада національної безпеки і оборони України про визнання незаконним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині - залишено без розгляду за заявою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_4 .

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Проте, стороною позивача не зазначено у позовній заяві та не доведено належними та допустимими доказами під час розгляду справи обставини та умови, що стосуються правомірності нарахування відсотків за користування кредитом.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення заборгованості за процентами та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.

За змістом частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 15 181,95 грн, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 952,20 грн.

У свою чергу, з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 483 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Враховуючи положення частини десятої статті 141 ЦПК України, колегія вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 469,20 грн (1 952,20 - 483).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 серпня 2022 року в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом- відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (; адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, UA9003111; МФО: 305299) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 469,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник