ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/768/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8444/20 Категорія: 304090000 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - АТ КБ «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Демчика Р.В. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.03.2023 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

07.12.2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом також Банк) звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначається, що що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір б/н від 29.09.2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформованою про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.?

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банк на підставі договору надання банківських послуг відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі, що вказаний у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу, після ознайомлення із умовами обслуговування кредитних карток та підписання паспорту споживчого кредиту від 15.08.2019 року надано преміальну картку Word Blak Edition (кредитний ліміт до 200000,00 грн.)

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

Таким чином, у порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

74.4 % - для преміальних карток: Platinum, Word Blak Edition, Word Elite, Infinite, VISA Signature.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку із вказаними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 28.10.2020 року має заборгованість - 235412,96 грн., з яких: 207789,75 грн. - заборгованість за кредитом; в тому числі: 155558,75грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 52231,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 051 ,82 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 15571,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Також позивач звернув увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 207789,75 грн., яка складається із заборгованості за кредитом.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 207789,75 грн. за кредитним договором № б/н від 29.09.2018 року та судовий збір сумі 3116,85 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.09.2018 року, яка станом на 20.10.2020 року складає в сумі 207 789 грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 3116 грн. 85 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк в дату підписання анкети(укладання договору) - 29.09.2018 року.

Скаржник вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, MC World Black Edition, MC World Elite, VISA Infinite, VISA Signature не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Анкета-заява, підписана відповідачем не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація вказана у ньому зберігає чинність та є актуальною лише 16 днів з 15.08.2019 року до 30.08.2019 року, в той час як позивач просить стягнути заборгованість станом на 28.10.2020 року, тобто період дії умов паспорту є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що дата підписання даного документу 15.08.2019 року, а дата підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 29.09.2018 року, тобто при укладанні договору між сторонами, паспорту не існувало.

Скаржник зазначає, що як вказано в позовній заяві ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.09.2018 року. Датою укладання кредитного договору позивач називає дату 29.08.2018 року.

17.11.2021 року року була замовлена Виписка № НОМЕР_2 в АТ КБ ПриватБанк (Додаток 1 до відзиву) по картці/рахунку НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору за період 29.09.2018 року - 28.10.2020 року, що згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, а саме документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно даних первинного документу баланс на початок періоду: -134781,86 гривень, з чого слідує що заборгованість на дату звернення відповідача до банківської установи 29.08.2018 року за отриманням послуг складала 134781,86 гривень, розрахунок заборгованості наданий позивачем не пояснює походження даного боргу, але ця сума згідно виписки наданої банком включена в позовні вимоги.

Виписка надана АТ КБ «ПриватБанк» розпочинається з 18.07.2018 року, тобто раніше підписання анкети, анкета була підписана 29.08.2018 року. Це є доказом того, що договірні відносини по даній позовній заяві не узгоджуються з даною анкетою заявою, що була підписана після відкриття рахунку, даний факт є причиною, по якій суд першої інстанції повинен був відмовити в позові в зв`язку з відсутністю доказів укладання договору.

Скаржник звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її заперечення стосовно того, що за цей період 29.09.2018 року - 28.10.2020 року списані відсотки за використання кредитного ліміту на суму 135564,84 грн., що не обумовлено будь-якими договорами. Позивач в позовній заяві зазначає, що відсотки складають 27623,21 грн., замість 135564,84 грн., та вводить суд в оману.

Скаржник вважає, що початок розрахунку в документі, що є додатком до позовної заяви це дата 15.08.2019 року, де вже зі старту розрахунку зазначена заборгованість 180283,34 грн., чому розрахунок відбувається не з початку дії договору 29.08.2018 року, а з 15.08.2019 року не зрозумілий. Отже, можна зробити висновок, що аналіз даної суми необхідно проводити з первинного документу - виписки з конкретними посиланнями на операції, що і приведено нею у відзиві і не спростовано позивачем.

За наявними в матеріалах справи розрахунками позивача вони зовсім не співпадають з первинними документами, та в розрахунку немає посилань на комонкретні операції з виписки. Тому, позивачем в порушення ст. ст. 77-81, 83 ЦПК України не надано суду належних, допустимих, достатніх і переконливих доказів заявленої заборгованості за кредитним договором, правильності нарахування і утримання процентів та повернення кредиту відповідачем, тобто в цілому позивачем не доведено заборгованості відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не проаналізував розрахунок (контррозрахунок) відповідача згідно Виписки № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору за період 29.09.2018 року - 28.10.2020 року, що згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, а саме документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Надаючи свій розрахунок в апеляційній скарзі, скаржник вказує, що тіло кредиту складає 54959,77 гривень без врахування балансу на початок періоду -134781,86 грн.

ОСОБА_1 просить врахувати, що в період з 18.08.2020 року по 24.09.2020 року згідно виписки (додаток 1 до позовної заяви) було внесено на картковий рахунок 8900,00грн. та виписки (додаток 1 до позовної заяви) було додатково внесено суму в розмірі 4204,06 грн., а загальна сума поповнень в даний період склала 13104,06 грн.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов до висновку про можливість задоволення позову у межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 207789,75 грн., оскільки судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн., тому сума заборгованості за тілом кредиту не могла перевищувати зазначеної суми, а також те, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 29.09.2018 року. Отже, заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.09.2018 року слід відраховувати саме з цієї дати, та зазначена сума боргу у розмірі 134781,86 грн. станом на дату укладення договору не могла бути врахована до загальної заборгованості за тілом кредиту. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 65218,14 (200000,00 - 134781,86) грн.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення остаточної суми заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, 29.09.2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відкрито кредитним рахунок.

15.08.2019 року підписано паспорт споживчого кредиту та отримано картку типу: Word Blak Edition (кредитний ліміт 190000,00 грн.).

Із довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на відповідача ОСОБА_1 вбачається, що 06.12.2019 року збільшено кредитний ліміт до 200000,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.09.2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 207789,75 грн.

Відповідно до виписки про рух коштів за договором № б/н від 29.09.2018 року загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 30.10.2020 року становить 229594,84 грн.

Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на відповідача ОСОБА_1 , 06.12.2019 року їй збільшено кредитний ліміт до 200000,00 грн.

У своїй позовній заяві позивач АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 207789,75 грн., вимог про стягнення будь-яких іншим сум, у тому числі, процентів, позивачем пред`явлено не було.

Таким чином, з урахуванням вказаного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки позивачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн., то заборгованість за тілом кредиту у будь-якому разі не може перевищувати зазначеної суми.

Надаючи розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів, позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на договір № б/н від 29.09.2018 року.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 29.09.2018 року.

Як вбачається з довідки про рух коштів за договором № б/н від 29.09.2018 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» складає 134781,86 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки кредитні відносини між позивачем і відповідачем виникли після підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.09.2018 року, та доказів протилежного матеріали справи не містять, то заборгованість у розмірі 134781,86 грн., яка відображена у довідці про рух коштів станом на 28.09.2018 року, не може бути врахована до загальної суми заборгованості за тілом кредиту.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 у постанові від 16.09.2020 року.

Як вбачається з виписки за договором № б/н від 29.09.2018 року, що дійсно відповідачем частково здійснювалося погашення кредиту, проте не повній мірі. Крім того, вона продовжувала користуватися цими ж коштами після поповнення карти, знову їх витрачаючи.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отримані кошти.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що за встановлених у даній справі обставин, беручи до уваги те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, а відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх у своїй сукупності доказів на її спростування, та те, що під час розгляду справи експертизи не призначалися, в тому числі, судово-економічна, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Отже, виходячи з вищенаведеного, а також зважаючи на те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок у сумі 200000,00 грн., приймаючи до уваги те, що заборгованість у розмірі 134781,86 грн., яка відображена у довідці про рух коштів станом на 28.09.2018 року, не може бути врахована до загальної суми заборгованості за тілом кредиту, то наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості в розмірі 65218,14 (200000,00 - 134781,86) грн., що також узгоджується із висновком, викладеним у вище зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2023 року слід змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», вказавши, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.09.2018 року, яка станом на 20.10.2020 року, складає в сумі 65218,14 грн., та в частині вирішення питання про відшкодування судового збору, вказавши, що з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2230,73 грн. судового збору.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладе, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк», та змінити рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, а саме : судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 31,39%) з відповідача на користь позивача слід стягнути 978,38 (3116,85 х 31,39%) грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції пропорційно до задоволення частини позовних вимог.

Із позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 3209,11 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи пропорційно відхиленої частини позовних вимог. Отже, остаточно з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 2230,73 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2023 року змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», вказавши, що з відповідача ОСОБА_1 » на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.09.2018 року, яка станом на 20.10.2020 року, складає в сумі 65218,14 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати за сплату судового збору частково пропорційно задоволених вимог в сумі 978, 38 грн.

Стягнути з позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в сумі 2230,73 грн. пропорційно задоволених вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко