Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1267/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Пустовіт Юрій Омелянович до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя, яка передана судді Кононихіній Н.Ю. для розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Винару Л.В.

21.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.

28.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні надав суду спільну заяву позивачки та відповідача у порядку ст. 207 ЦПК України про затвердження мирової угоди з доданою мировою угодою. У поданій заяві сторони просили суд прийняти дану заяву до розгляду та затвердити мирову угоду по даній справі у редакції, яка додається. Також, відповідач пояснив, що він зазначену мирову угоду підтримує, наслідки укладення цієї угоди йому роз`яснені та зрозумілі.

14.12.2023 року в судове засідання позивачка ОСОБА_1 не 'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась, що стверджується матеріалами справи.

Представник позивачки адвокат Пустовіт Ю.О., який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції вважає, що можливо провести судове засідання, призначене на 14.12.2023 року у відсутність позивачки та просить затвердити мирову угоду між сторонами. Умови даної мирової угоди він та позивачка підтримують та наслідки укладення цієї угоди йому та позивачці роз`яснені та зрозумілі. Також, представник позивачки вважає, що у зв`язку з укладенням мирової угоди на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. Окрім цього, представник позивачки не підтримав позовну вимогу стосовно стягнення з відповідача судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу та вважає, що зазначену позовну вимогу слід залишити без розгляду, при цьому відповідач відносно цього не заперечує.

Суд, заслухавши думку представника позивачки та відповідача, дослідивши мирову угоду та матеріали справи, перевіривши, що дії сторін відповідають закону та не порушують прав та інтересів інших осіб, вважає за можливе затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом частини першої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (частина друга статті 207 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 207ЦПК України встановлено, що укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Крім того, частиною п`ятою статті 207 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Сторони даної мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї мирової угоди та підтверджують, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди. Наслідки затвердження цієї мирової угоди сторонам відомі.

Вся інформація, викладена в цій мировій угоді, сприймається сторонами як повною мірою достовірна. Кожна сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена в цій мировій угоді.

Відповідно до вимог статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

У зв`язку з укладенням мирової угоди, суд роз`яснив сторонам наслідки її прийняття та затвердження, передбачені статтею 256 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту п`ятого частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

За невиконання умов цієї мирової угоди сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Враховуючи, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону, не порушують прав, свобод чи інтересів кожної зі сторін, суд вважає за можливе закрити провадження у справі та затвердити зазначену мирову угоду.

Також, згідно із вимогами п. 5 ч. 1 ст.257 ЦПК України, враховуючи, що в судовому засіданні представник позивача не підтримав заявлену позовну вимогу стосовно стягнення з відповідача судових витрат, тому позов у цій частині слід залишити без розгляду.

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що позивачкою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 12405,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату № 9277-6344-9795-8948 від 08.08.2022 року (а.с. 1).

Суд, враховуючи сплату позивачкою судового збору та затвердження мирової угоди, вважає необхідним вирішити питання про повернення позивачці 50 відсотків сплаченої суми судового збору, а саме 6202,50 грн. (12405,00 грн. х 50%).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 49, 142, 207, 208, 255, 257, 256 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву у порядку ст. 207 ЦПК України про затвердження мирової угоди по цивільній справі № 287/1267/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя задоволити.

Затвердити мирову угоду від 05 грудня 2023 року, укладену між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2

За умовами мирової угоди, сторони домовились про наступне:

1.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_3 ;

-квартиру АДРЕСА_4 ;

-квартиру АДРЕСА_5 ;

-квартиру АДРЕСА_6 ;

-квартиру АДРЕСА_7 .

2.Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_8 ;

-нежитлове приміщення старої школи за адресою буд. АДРЕСА_9 .

3.Після підписання Сторонами цієї мирової угоди претензії Сторін одна до одної стосовно майна, зазначеного у цій угоді відсутні.

4.Ця мирова угода набирає чинності законної сили після її затвердження судом.

5.Ухвала про затвердження цієї мирової угоди є виконавчим документом у відповідності до ст. 208 ЦПК України.

6.Ця мирова угода складена в трьох примірниках, по одному для кожної із Сторін і для Олевського районного суду Житомирської області.

Провадження по цивільній справі № 287/1267/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя закрити у зв`язку з укладенням мирової угоди.

Повернути з державного бюджету України відповідно до ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» 50 % сплаченого судового збору у розмірі 6202,50 грн. позивачці ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 9277-6344-9795-8948 від 08.08.2022 року.

Роз`яснити учасникам процесу положення ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно якого повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом відповідно до частини другої статті 208 ЦПК України, пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали направити сторонам у справі для відома та виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

С Суддя: Л.В.Винар