УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року

м. Київ

справа № 161/11436/22

провадження № 61-6969ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Капітана Михайла Володимировича та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою та просив:

скасувати постанову приватного виконавця Капітана М. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 07 листопада 2022 року;

зобов`язати приватного виконавця Капітана М. В. зняти арешт з рахунку, відкритого в AT КБ «Приватбанк»;

визнати дії приватного виконавця Капітана М. В. щодо сформування платіжної вимоги № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 46 826,07 грн на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло» та направлення її до виконання AT КБ «Приватбанк» неправомірними;

зобов`язати приватного виконавця Капітана М. В. повернути 36 670 грн, що були стягнуті у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з арештованого рахунку, призначеного для виплати заробітної плати.

Скаргу обґрунтовує тим, що 28 листопада 2022 року через засоби поштового зв`язку отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 листопада 2022 року НОМЕР_1 з виконання судового наказу від 02 вересня 2022 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі про стягнення з нього на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

07 листопада 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Капітаном М. В. накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на всіх відкритих на його ім`я рахунках.

Зазначає, що на підставі платіжної вимоги № НОМЕР_1, сформованої 14 листопада 2022 року приватним виконавцем, АТ КБ «Приватбанк» 15 та 21 листопада 2022 року провело списання 36 670 грн з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого для одержання заробітної плати.

Указує, що рахунок, відкритий для одержання заробітної плати, є рахунком зі спеціальним режимом, який за законом не підлягає арешту.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Суди виходили з того, що на час винесення приватним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунках у банківських установах, та формування платіжної вимоги до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло», банк не повідомив виконавця про цільове призначення коштів на рахунку, накладення арешту на які заборонено; виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, скасований, а тому виконавче провадження завершено. Арешт майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення також скасовані. Суд першої інстанції зазначив, що питання про повернення стягнутих грошових коштів із скаржника на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло» у розмірі 36 670 грн підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

08 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу та просить скасувати вказані судові рішення як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального й процесуального права. Зазначає, що суди, відмовляючи в задоволенні скарги, не звернули увагу на те, що в матеріалах справи міститься довідка від 23 листопада 2022 року, видана АТ КБ «ПриватБанк» про те, що рахунок (з якого списано 36 670 грн) відкритий для зарахування виключно заробітної плати. Доказів зарахування коштів з іншим цільовим призначенням на вказаний рахунок матеріали справи не містять. Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які приватним виконавцем арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Уважає, що факт зняття арешту на підставі постанови приватного виконавця від 25 листопада 2022 року із зарплатного рахунку, не поновлює його порушені права щодо незаконного списання 36 670 грн з такого рахунку. Крім цього, справу розглянуто за відсутності АТ КБ «ПриватБанк», який належним чином не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначеними у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що 07 листопада 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Капітаном М. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання судового наказу від 02 вересня 2022 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області в справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 41 967,42 грн та судовий збір.

07 листопада 2022 року постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

14 листопада 2022 року приватним виконавцем Капітаном М. В. сформовано платіжну вимогу № НОМЕР_1 до АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 46 826,07 грн щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь державного комунального підприємства «Луцьктепло» на підставі судового наказу від 11 жовтня 2022 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Відповідно до виписки з карткового рахунку боржника ОСОБА_1 , відкритого на його ім`я АТ КБ «Приватбанк» для отримання зарплатних виплат та зарахувань будь-яких інших виплат (переказів), за період з 01 листопада 2022 року по 23 листопада 2022 року банком на підставі платіжної вимоги приватного виконавця проведено списання коштів на загальну суму 36 670 грн.

25 листопада 2022 року постановою приватного виконавця Капітана М. В. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 161/11436/22, виданого 02 вересня 2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасовано судовий наказ ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року) та припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону).

Накладення арешту на рахунки, відкриті для отримання (а не виплати) заробітної плати, Законом не заборонено.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частина друга статті 56 Закону).

Відповідно до частини першої статті 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 7.14-7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зазначено, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

За таких обставин обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки:

банк не повідомляв виконавця про цільове призначення коштів на рахунку, накладення арешту на які заборонено;

рахунок, який відкритий у банку на ОСОБА_1 та з якого списано 36 670 грн, не є рахунком зі спеціальним режимом використання, а відкритий для отримання (а не виплати) заробітної плати та зарахувань будь-яких інших виплат (переказів), тобто приватний виконавець під час виконавчого провадження не порушив вимог Закону України «Про виконавче провадження»;

виконавчий документ, який був підставою для відкриття виконавчого провадження, судом скасовано, у зв`язку з чим виконавче провадження закрито, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Посилання на те, що справу розглянуто за відсутності АТ КБ «ПриватБанк», який належним чином не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, не беруться до уваги, оскільки про таку обставину має зазначати сам банк при поданні касаційної скарги.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки їм було надану відповідну правову оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук