Провадження № 22-ц/4808/763/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 року, у складі судді Бородовського С.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

Позов мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, в якому народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а малолітню дитину залишено на проживання з матір`ю.

Позивачка, посилаючись на те, що відповідач не надає грошових коштів на утримання дитини, просила присудити стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частини доходів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 рокупозов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Допущено негайне виконання рішення в частині одного щомісячного платежу аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що під час розлучення між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості, що дитина буде проживати з матір`ю, а батько добровільно буде надавати допомогу на утримання та виховання дитини та приймати участь в розвитку дитини. Тому вимога про стягнення аліментів є передчасною, оскільки він з дитиною спілкується, систематично надає грошову допомогу, купує одяг та продукти харчування дитині на суму 1500-3000 грн на тиждень.

З дати розлучення до дати звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів дитина фактично перебувала у відповідача за адресою його проживання АДРЕСА_1 .

З квітня 2023 року позивачка вчиняє перешкоди для можливості відповідачу надавати дитині матеріальну допомогу та приймати участь в її вихованні та розвитку, не дає змоги йому бачитись з дитиною.

Вважає, що позивачкою не доведено підстав для примусового стягнення аліментів з відповідача, а суду не було відомо про домовленість сторін про добровільну сплату аліментів на утримання дитини.

Просить рішення суду скасувати.

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалась.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2007 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2022 року (а. с. 2).

У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яка проживає з матір`ю.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 на підтвердження своїх заперечень позовних вимог не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували, що сторони досягли домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини. Також апелянтом не надано доказів, що його витрати на дитину, вказані ним в апеляційній скарзі, становлять 3000 грн в місяць. Так, згідно доданих копій квитанцій №ЕЗАМ-Е1Н8-3ВН9-Н448 від 12.02.2023 на суму 400 грн, №77СЕ-ОК1Н-СС82-Т7Р9 від 16.02.2023 на суму 250 грн, №14С1-6188-1838-МКК4 від 29.03.2023 на суму 200 грн та №87АР-РЕ23-9201-Х83Е від 08.05.2023 року на суму 250 грн відправником коштів є ОСОБА_5 .

Колегія суддів приходить до висновку, що апелянт не навів доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_1 враховуючи його матеріальний стан та обставини справи не має змоги сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом першої інстанції стягнуто аліменти з 21 грудня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позову, судом також враховано, що місце проживання дочки сторін з матір`ю і на час розгляду справи в суді місце проживання дитини не змінено.

Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Доводи апелянта про створення йому позивачкою перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні не заслуговують на увагу, оскільки той з батьків, хто проживає окремо, має право звернутися до органу опіки і піклування чи до суду для вирішення питання щодо участі у вихованні дитини.

При цьому, колегія суддів зауважує що наявність між сторонами спору щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, пред`явлення позивачкою до суду позову про стягнення аліментів свідчить про відсутність між сторонами домовленості щодо способу стягнення аліментів та його розміру.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин