Дата документу 13.06.2023 Справа № 2-2801/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-2801/10 Головуючий у 1 інстанції: Дзярук М.П.
Провадження № 22-ц/807/32/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № ML-202/037/2008 від 03 квітня 2008 року у розмірі 242101,43 грн., витрати з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 1700 грн.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження та перегляд заочного рішення, в якому просила відновити втрачене судове провадження в цивільній справі №2-2801/10 за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Частково відновлено втрачене судове провадження № 2-2801/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з копій наступних документів:

- аркушів паспорту відповідача ОСОБА_1 (з 1-ї по 3-ю сторінку, 10-ту, 11-ту сторінку) серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським РВ Запорізького МУ УМВС України в Запорізькій області 12.08.2004 року;

- дублікату картки фізичної особи платника податків відповідача ОСОБА_1 ;

- кредитного договору № ML-202/037/2008 від 03.04.2008 року;

- додатку № 1 до кредитного договору № ML-202/037/2008 від 03.04.2008 року (графік платежів);

- договору поруки № SR-202/037/2008 від 03.04.2008 року;

- договору іпотеки № PML-202/037/2008 від 03.04.2008 року;

- кредитної заявки від 03.04.2008 року;

- заяви ОСОБА_2 про надання згоди на укладення договору поруки;

- заяви ОСОБА_1 про надання згоди на купівлю та передачу в іпотеку житлового будинку;

- валютного меморіального ордеру № 41 від 03.04.2008 року;

- розрахунку заборгованості;

- виконавчого напису № 3017 від 14.09.2019 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2021 року внесено виправлення в резолютивну частину ухвали суду від 12 квітня 2021 року, додатково зазначено про відновлення оригіналу заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року та викладено його текст.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2022 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «ОТП Банк» - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на: неналежне повідомлення про розгляд справи, недоведеність обставин справи, на які посилався суд першої інстанції, реалізацію відповідачем права на дострокове повернення позики шляхом звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на належний ОСОБА_2 будинок на підставі виконавчого напису №3017 від 14 вересня 2009 року, безпідставність пред`явлення вимоги до неї поза межами визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, продовження нарахування за кредитом після спливу строку кредитування, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

АТ «ОТП Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості ознайомитись з повним текстом рішення суду, заява про перегляд заочного рішення суду подана з порушенням строків, встановлених ЦПК України, в матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява ОСОБА_1 від 03 квітня 2008 року про те, що передача житлового будинку в іпотеку вчиняється в інтересах сім`ї, подання апеляційної скарги спрямоване на затягування та перешкоджання виконанню рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04.02.2010 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 24 967,07 доларів США, по відсотках за період з 01.08.2008 року по 09.11.2009 року у розмірі 4000,23 доларів США, пеня за період з 04.08.2008 року по 26.02.2009 року в розмірі 10 328,27 грн., а всього 242 101,43 грн., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено, що: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

До аналогічного висновку також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML-202/037/2008 (далі - Кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 25000 доларів США на строк до 03.04.2038 року під 3,99 % річних для придбання нерухомості (т.1, а.с.46-51).

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний повертати кредит частинами, щомісячними платежами у розміру та строки, визначені в графіку платежів. Згідно з п.1.5.1.1 кредитного договору нараховані проценти оплачуються позичальником одночасно з відповідною частиною кредиту в строк, передбачений в графіку платежів.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 03.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки № SP-202/037/2008 від 03.04.2008 року (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (т.1, а.с.65). Зазначений договір поруки ОСОБА_1 не оспорювався.

Відповідно до пункту 4.1 Договору поруки зазначений договір набирає чинності з дати його підписання сторонами ї діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору 03.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № PML - 202/037/2008 (далі - договір Іпотеки), відповідно до умов якого в іпотеку банку було передане нерухоме майно, а саме: жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.66-68).

Відповідач ОСОБА_2 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконував.

За розрахунком банку станом на 04.02.2010 року у ОСОБА_2 у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору перед банком існує заборгованість перед банком, яка складається з: заборгованості за кредитом - 24 967,07 доларів США, заборгованості за відсотками за період з 01.08.2008 року по 09.11.2009 року - 4000,23 доларів США, пені за період з 04.08.2008 року по 26.02.2009 року в розмірі 10 328,27 грн., а всього в загальній сумі 242 101,43 грн. (т.1, а.с.73).

30 вересня 2008 року банк звернувся до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 з Вимогами - повідомленнями про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 967,07 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 692,40 доларів США, пені за порушення строків повернення кредиту у розмірі 976,19 грн., штрафу - 75 грн. протягом 30 календарних днів з дня отримання вимог, які були отримані позичальником та поручителем, проте залишились без задоволення (т.2, а.с.50-52).

14 вересня 2009 року за заявою банку приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. вчинений виконавчий напис №3017 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 03 квітня 2008 року № PML - 202/037/2008. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги банку станом на 14.04.2009 року, які складаються з: заборгованості за кредитом - 24 967,07 доларів США, заборгованості по нарахованим відсоткам за період з 01.08.2008 року по 09.11.2009 року - 1754,99,23 доларів США, нарахованої пені за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 9939,47 грн., що за курсом НБУ (1 долар = 7,70 грн.) становить 205 759,86 грн. та 9939,47 грн. та разом складає 215 699,33 грн., а також плату нотаріусу за вчинення виконавчого напису - 1700 грн. (т.1, а.с.74).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 161/5814/13 (провадження № 61-2574св21), яка прийнята колегією суддів у цій справі, зазначено, що «суди встановили, що 30 грудня 2008 року приватним нотаріусом Базалицькою О. Р. вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 31 липня 2008 року та звернено стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Отже, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що банк шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно змінив строк виконання основного зобов`язання, а до суду із зазначеним позовом звернувся лише 02 квітня 2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про припинення поруки».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 711/2865/19 (провадження № 61-1730св22) зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі 204/3896/20 (провадження № 61-8009св22) зазначено, що «встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту з відповідними процентами за користування кредитними коштами до 12 червня 2028 року, сплачуючи її щомісячними платежами, відповідно до Додатку №1, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Правильне застосування частини четвертої статті 559ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2009 року приватним нотаріусом Кішкіним Д.В. вчинено виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 18 листопада 2008 року та звернено стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Отже, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

За таких обставин банк шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно змінив строк виконання основного зобов`язання, зазначивши, що строк платежу за зобов`язаннями настав 18 листопада 2008 року, до суду із зазначеним позовом звернувся лише 15 березня 2010 року, тобто пропустив шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про наявність підстав для припинення поруки за договором поруки № SP-202/037/2008, укладеним 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 (т.2, а.с.22-23).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки за договором поруки № SP-202/037/2008, укладеним 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з виконавчим написом нотаріуса №3017, вчиненим 14 вересня 2009 року, строк платежу настав 18 листопада 2008 року, заборгованість ОСОБА_2 перед банком складається з: суми заборгованості за кредитом - 24 967,07 доларів США, суми заборгованості по нарахованим відсоткам - 1754,99 доларів США, а всього 26 722,6 доларів США (що за курсом НБУ становило 205 759,86 грн.), пені за неналежне виконання зобов`язань - 9939,47 грн., що разом становить 215 699,33 грн. (т.1, а.с.74).

Доказів щодо іншого розміру заборгованості станом на 18 листопада 2008 року відповідачами не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Будь-яких клопотань щодо витребування доказів під час апеляційного розгляду відповідачем ОСОБА_1 та її представником не заявлялось, іншого розрахунку заборгованості відповідачами не надано.

Виконавчий напис нотаріуса №3017, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 14 вересня 2009 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок безспірної суми заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому порядку не визнано таким, що не підлягає виконанню.

За змістом листа начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Рибалко О.С. №5300 від 16.02.2023 року 15.09.2020 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 14 вересня 2009 року, стягувачу відповідно до п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (не здійснення авансування витрат виконавчого провадження), у подальшому виконавчий напис №3017 від 14.09.2009 року повторно на виконання на адресу Комунарського ВДВС не надходив (т.2,а.с.169).

Оскільки строк кредитування за кредитним договором у зв'язку з пред`явленням дострокової вимоги до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України був змінений та настав 18 листопада 2008 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось, починаючи з 19 листопада 2008 року.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитом, банк просив стягнути заборгованість станом на 04 лютого 2010 року, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 24 967,07 доларів США, нарахованих за період з 01 серпня 2008 року по 09 листопада 2009 року процентів у розмірі 4000,23 доларів США, пені за період з 04 серпня 2008 року по 26 лютого 2009 року в розмірі 10 328,27 грн., що разом складає 242 101,43 грн. (т.2, а.с.22-23).

За вищевикладених обставин позовні вимоги банку до позичальника ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, зокрема: заборгованість за кредитом в сумі 24 967, 07 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі 1754,99 доларів США,пеня за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 9 939,47 грн.

Позовні вимоги банку щодо стягнення зі ОСОБА_2 нарахованих після закінчення строку кредитування процентів в розмірі 2245,24 доларів США (4000,23 доларів США - 1754,99 доларів США = 2245,24 доларів США) та пені в розмірі 388,80 грн. (10 328,27 грн. - 9939,47 грн. = 388,80 грн.) задоволенню не підлягають.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення такого змісту. Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», задовольнити частково. Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», суму заборгованості за кредитним договором №ML-202/037/2008 від 03 квітня 2008 року, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 24 967 доларів США 07 центів, заборгованості по нарахованим процентам в розмірі 1754 долара США 99 центів, пені за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 9939 гривень 47 копійок. В іншій частині позову до ОСОБА_2 - відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2010 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», суму заборгованості за кредитним договором № ML-202/037/2008 від 03 квітня 2008 року, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 24 967 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім) доларів США 07 центів, заборгованості по нарахованим процентам в розмірі 1754 (тисяча сімсот п`ятдесят чотири) долара США 99 центів, пені за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 9939 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 47 копійок.

В іншій частині позову до ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 червня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: С.В.Маловічко

І.В. Кочеткова