Справа № 462/2818/20
Провадження № 2/466/269/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Настасяк Б.І., Хомляк О.П.

учасники справи: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сєргєєвої О.І.

представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Русенка Р.І.

представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Цімури Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явили в Залізничний районний суд м. Львова позов до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів.

Як на підставу позовних вимог зіслались зокрема, на те, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 травня 2017 року, що набрало законної сили, у справі №462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , вирішено стягнути із ОСОБА_4 :

на користь ОСОБА_2 3 729 796 гривень 58 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору;

на користь ОСОБА_1 2 398 400 гривень 83 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору;

на користь ОСОБА_3 5 948 789 гривень 47 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору.

На підставі даного рішення суду та виконавчих листів у справі № 462/2589/14-ц приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. були відкриті відповідні виконавчі провадження, які об`єднані у зведене виконавче провадження та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Також позивачі вказують, що боржниця ОСОБА_4 до теперішнього часу встановлені рішенням суду грошові кошти стягувачам не повернула, такі не сплачені.

Позивачі зазначають, що відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ), Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зокрема, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачі звертають увагу, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Позивачі зазначають, що за період, що пройшов від ухвалення рішення, відбулося знецінення грошової одиниці гривні.

Отже, за період з червня 2017 року по травень 2020 року розмір індексу інфляції становить 21,9. Відповідно до цього розміру індексу інфляції, інфляційні втрати від знецінення гривні становлять: у ОСОБА_2 816 825,45 грн.; у ОСОБА_1 - 525 249,60 грн.; у ОСОБА_3 - 1 302 784, 89 грн.

Три проценти річних від прострочених сум за цей же період становлять: на користь ОСОБА_2 - 335 681, 70 грн.; на користь ОСОБА_1 - 215 856, 07 грн.; на користь ОСОБА_3 - 535 391,05 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, просять ухвалити рішення, яким стягнути із відповідачки ОСОБА_4 :

- на користь ОСОБА_2 816 825,45 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 335 681, 70 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми, а разом до стягнення підлягає 1 152 507, 15 гривень;

- на користь ОСОБА_1 525 249,60 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 215 856, 07 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми, а разом до стягнення підлягає 741 105,67 гривень;

- на користь ОСОБА_3 1 302 784, 89 грн. відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 535 391,05 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми, а разом до стягнення підлягає 1 838 175, 94 гривень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2020 року вищевказану цивільну справу №462/2818/20 було передано для розгляду судді Залізничного районного суду м. Львова Руміловій Н.М.

Відповідно до ухвали судді Залізничного районного суду м.Львова Румілової Н.М. від 05 листопада 2020 року вищевказана цивільна справа 12 серпня 2021 року надійшла на розгляд за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м.Львова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року цивільну справу №462/2818/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів було передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюка В.І. вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

14 грудня 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подали до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно яких, просять ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_4 :

1) на користь ОСОБА_2 - 1 809 671,24 гривень, що складається з:

- 816 825,45 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 489 349,24 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 335 681,70 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 167 814,85 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

2) на користь ОСОБА_1 - 1 163 687,05 гривень, що складається з :

- 525 249,60 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 314 670,08 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 215 856, 07 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 107 911,30 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

3) на користь ОСОБА_3 - 2 886 311, 15 гривень, що складається з:

- 1 302 784, 89 грн. відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 780 481,12 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 535 391,05 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 267 654,09 грн. що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.)

У підготовчому судовому засіданні 14 грудня 2021 року виключено з числа третіх осіб ОСОБА_5 у зв`язку із його смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 грудня 2021 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Цімура Я.В. подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якого зіслався на те, що відповідачка не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам закону та суперечать дійсним обставинам. Зазначає, що позивачі просять прийняти рішення, яким стягнути з відповідачки інфляційні втрати та три проценти річних у зв`язку із невиконанням цього судового рішення за період з 01.06.2017 року по 30.11.2021 року, проте рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року по справі №462/2589/14-ц оскаржувалось відповідачкою в апеляційному суді та постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 року залишено без змін. Отже, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року по справі №462/2589/14-ц вступило в законну силу 21.05.2018 року.

Також зазначає, що з 21.05.2018 року, тобто часу набрання згаданим рішенням про стягнення заборгованості законної сили, настав час виконання грошового зобов`язання для відповідачки та відповідно лише з 21.05.2018 року слід вважати початком перебігу періоду прострочення виконання зобов`язання. Зазначає, що до набрання рішенням законної сили у відповідача жодного зобов`язання на вказану у рішенні суду суму не існувало, а необхідність сплати згаданої суми оспорювалось та не визнавалось відповідачем та остаточно у вказаній ним сумі було встановлено лише рішенням суду, що набрало законної сили.

Також у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог зазначено, що рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року по справі №462/2589/14-ц оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку за скаргами ОСОБА_5 , в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , отже, таке в період часу між 03.06.2020р. по 21.12.2020р. та з 22.02.2021р. по 28.09.2021р. не було в законній силі, а виконавче провадження було зупинене.

Таким чином, на думку представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Цімури Я.В., з 03.06.2020 року по даний час у відповідачки жодного зобов`язання на вказану у рішенні суду суму не існувало та не існує, а тому позовні вимоги позивачів не підлягають до задоволення.

Також зазначає, що на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа №450/4128/20 за позовом ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_6 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання боргової розписки від 27.12.2007 року на суму 6 395 000 грн., укладеної між позичальником ОСОБА_4 та позикодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 недійсним правочином.

Таким чином, у разі постановлення Пустомитівським районним судом Львівської області рішення у справі №450/4128/20 про задоволення позову обов`язок ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості перед ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 взагалі буде відсутнім. Просить у позові відмовити.

26 січня 2022 року адвокат Сєргєєва О.І., яка діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подала відповідь на відзив, в якому зазначено наступне.

Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 40 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України здійснив аналіз практики застосування статті 625.

Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці.

Головам апеляційних судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя головою Верховного Суду України Я. M. Романюком скеровувався «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» та такий опублікований в мережі Інтернет за посиланням: https://zib.com.ua/ua/74602- analiz_praktiki_zastosuvannya_st_625_civilnogo_kodeksu_ukrai.html.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК України);

4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України);

6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України);

7) неможливістю його виконання у зв`язку з

обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК України);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК України).

Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Разом з тим аналіз засвідчив, що судами не завжди дотримується зазначений порядок. Правильною є позиція судів, які здійснюють нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК України незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Подібно до цього судам слід мати на увазі, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання так само не свідчить про припинення договірних правовідносин й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом за весь час прострочення.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2022 року підготовче провадження в цивільній справі №462/28118/20 було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Русенко Р.І., представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Сєргєєва О.І. позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Цімура Я.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зіславшись на викладені у відзиві обставини та просив у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 08 грудня 2023 року о 09.30 год. учасники справи та їх представники не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені та від представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Русенко Р.І., представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Сєргєєвої О.І., представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Цімури Я.В. подані заяви, з яких вбачається, що вони просять завершувати розгляд справи у їх відсутності.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування підготовчого судового засідання 08 грудня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних обставин, які були встановлені судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ч. 1 ст. 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 264 ЦПК України, встановлено перелік питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Згідно ч. 1, ч. 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 31 травня 2017 року, що набрало законної сили, у справі №462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , вирішено стягнути із ОСОБА_4 :

на користь ОСОБА_2 3 729 796 гривень 58 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору;

на користь ОСОБА_1 2 398 400 гривень 83 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору;

на користь ОСОБА_3 5 948 789 гривень 47 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевказаного судового рішення та виконавчих листів у справі №462/2589/14-ц приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. були відкриті відповідні виконавчі провадження, які об`єднані у зведене виконавче провадження та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 до теперішнього часу встановлені рішенням суду грошові кошти стягувачам не повернула, такі нею не сплачені.

Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 ЦК України, Законами України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ), Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом за весь час прострочення.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що у останньої відсутній обов`язок з повернення боргу в зв`язку з тим, що судове рішення про стягнення заборгованості оскаржувалося боржницею в апеляційному та касаційному порядку.

За період, що пройшов від ухвалення судового рішення по справі №462/2589/14-ц, відбулося знецінення грошової одиниці гривні.

До позовної заяви та до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачами було надано розрахунки інфляційних збитків та трьох процентів річних за період з 01.06.2017 року по 30.04.2020 року (первісні позовні вимоги) та за період з 01.05.2020 року по 30.11.2021 року (збільшено позовні вимоги), згідно яких позивачі просили стягнути із ОСОБА_4 :

1) на користь ОСОБА_2 :

- 816 825,45 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 489 349,24 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 335 681,70 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 167 814,85 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом до стягнення - 1 809 671,24 гривень (один мільйон вісімсот дев`ять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 24 коп);

2) на користь ОСОБА_1 :

- 525 249,60 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 314 670,08 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 215 856, 07 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 107 911,30 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом до стягнення - 1 163 687,05 гривень (один мільйон сто шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 05 коп.);

3) на користь ОСОБА_3 :

- 1 302 784, 89 грн. відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 780 481,12 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 535 391,05 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 267 654,09 грн. що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом до стягнення - 2 886 311, 15 гривень (два мільйони вісімсот вісімдесят шість тисяч триста одинадцять гривень 15 коп.).

У відповідачки ОСОБА_4 та її представника адвоката Цімури Я.В. не було зауважень чи заперечень щодо правильності таких розрахунків.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2022 року по справі №450/4128/20 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.04.2023 року по справі №450/4128/20 апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2022 року по справі №450/4128/20 без змін. В касаційному порядку вищевказане судове рішення не оскаржувалося.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 509, 524, 533, 534, 535, 625 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_4 :

1) на користь ОСОБА_2 :

- 816 825,45 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 489 349,24 грн. відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 335 681,70 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 167 814,85 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом - 1 809 671,24 гривень (один мільйон вісімсот дев`ять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 24 коп);

2) на користь ОСОБА_1 :

- 525 249,60 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 314 670,08 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 215 856, 07 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 107 911,30 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом - 1 163 687,05 гривень (один мільйон сто шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 05 коп.);

3) на користь ОСОБА_3 :

- 1 302 784, 89 грн. відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.06.2017р. по 30.04.2020р.);

- 780 481,12 грн. відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення (з 01.05.2020р. по 30.11.2021р.);

- 535 391,05 грн., що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2017р. по 31.05.2020р.);

- 267 654,09 грн. що становлять три проценти річних від простроченої суми (за період з 01.06.2020р. по 30.11.2021р.);

а разом - 2 886 311, 15 гривень (два мільйони вісімсот вісімдесят шість тисяч триста одинадцять гривень 15 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 10 510,00 грн (десять тисяч п`ятсот десять гривень);

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 7 411,10 грн (сім тисяч чотириста одинадцять гривень десять копійок);

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 10 510,00 грн (десять тисяч п`ятсот десять гривень).

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя В. І. Кавацюк