П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 760/10961/22

Провадження № 22-ц/824/14471/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Карачевської Юлії Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженю відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал»

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженю відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до Гордієнко Яни Геннадіївни про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивованим тим, що 12 липня 2021 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 00-3920666, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8 000, 00 грн, які відповідачка зобов`язалася повернути зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. ТОВ «Качай гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, в той час як відповідачка взятих на себе зобов`язань по договору не виконала, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками не надала, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 23 808,00 грн. Позивач вказує, що на підставі укладеного 25 жовтня 2021 року Договору факторингу №25102021, набув право грошової вимоги за кредитним договором № 00-3920666 від 12 липня 2021 року. Вимоги про погашення заборгованості відповідачка не виконує.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, Карачевська Ю. І. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність укладення відповідачем кредитного договору в електронній формі за відсутності доказів про послідовність вчинення позичальником дій, спямованих на його укладення, оскільки при подачі позову до суду Товариство вважало, що ним подано усі необхідні документи на підтвердження викладених у позові обставин. Оскільки у позивача на час подачі позову до суду був відсутній документ, який свідчив про послідовність вчинення відповідачкою дій, спрямованих на укладення кредитного договору, такий доказ було витребувано у ТОВ «Качай гроші» та додано вказаний лог - файл порядку укладенні договору про надання коштів у позику до апеляційної скарги. Також помилковим позивач вважає висновок суду щодо неповідомлення позичальника про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року поновлено Карачевській Ю. І. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу Гордієнко Я. Г. не скористалась.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» вказувала на те, що 12 липня 2021 року Гордієнко Я. Г. заповнила анкету-заяву на отримання у ТОВ «Качай гроші» кредиту у розмірі 8 000, 00 грн строком на 14 днів.

Згідно кредитного договору №00-3920666 від 12.07.2021 позичальник отримала від кредитора грошові кошти у кредит у розмірі 8 000, 00 грн строком на 14 днів, дата повернення 26.07.2021, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 46 737,43%. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 10 128,00 грн (п.1.2., 1.3, 1.6., 1.7 Договору).

Пунктом 1.8. кредиту визначено загальні умови продовження строку кредиту (пролонгація).

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору для отримання кредиту позичальник має зареєструватись на сайті та мати доступ до особистого кабінету. Для проходження реєстрації, позичальник має пройти процедури ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що кошти кредиту надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 8 000, 00 грн на карту позичальника № НОМЕР_1, емітовану банком України.

Відповідно до п.4.1.2. - 4.1.4. правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші» до моменту укладення договору позичальнику надається можливість в доступній формі, ознайомитися та вивчити передбачену чинним законодавством та зазначену в п.п.3.1. - 3.9. цих Правил інформацією про Товариство та послуги, які ним надаються, в тому числі: інформацію, передбачену ч.2. ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 15 та інших положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Договір укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в результаті чого, відповідно до положень п.п.1,5,7 ч.11 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у сторін Договору виникають цивільні права та обов`язки.

Згідно з розділом «Терміни та визначення, що використовуються в договорі», сайт кредитодавця в мережі інтернет за адресою: https://kachay.com.ua/.

ТОВ «Качай гроші» вказує на те, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивач надав Повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 00- 3920666 від 12 липня 2021 року.

Відповідачка Гордієнко Я. Г. взятих на себе зобов`язань по договору не виконала, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками не надала.

Станом на 15 серпня 2022 року заборгованість відповідачки складає 23 808, 00 грн, з яких:заборгованість за тілом кредиту - 8 000, 00 грн, заборгованість за відсотками - 15 808, 00 грн.

25 жовтня 2021 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №25102021, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги за кредитним договором №00-3920666 від 12 липня 2021 року.

На листи з вимогою про погашення заборгованості відповідачка не реагує.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї додатків не вбачається, що відповідачкою було проведено реєстрацію на сайті https://kachay.com.ua та було здійснено вхід до особистого кабінету, надано коректні ідентифікаційні дані особи, а також те, що саме нею були отримані грошові кошти у розмірі 8 000, 00 грн. При цьому, послідовності вчинених відповідачкою дій, спрямованих на укладення нею кредитного договору № 00-3920666, у позові не приведено. Також матеріали справи не містять доказів того, які саме Правила надання ТОВ «Качай гроші» коштів у позику діяли на момент підписання відповідачкою кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному виді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що будь-яких належних доказів укладення відповідачкою договору кредиту матеріали справи не містять.

З наданих позивачем документів, зокрема копії анкети-заяви на отримання кредиту від 12 липня 2021 року (а.с. 14) вбачається, що позичальник звернулася до ТОВ «Качай гроші» з пропозицією отримати у кредит грошові кошти.

У той же час жодних належних доказів того, що в даному випадку в якості позичальника виступала саме Гордієнко Я. Г., а не інша особа, і саме відповідачка ініціювала отримання кредитних коштів, погодила умови їх отримання та повернення, до суду надано не було.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Сторона у справі сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Таким чином, з огляду на вищевказані правові норми суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення.

Сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Стверджуючи про факт надання відповідачці кредиту, позивач не надав у розпорядження суду належного доказу з приводу того, що між сторонами в належній формі було укладено кредитний договір, зокрема, послідовності вчинення позичальником дій, спрямованих на укладення кредитного договору дистанційно.

Судом не встановлено укладення договору між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням передбаченого законом електронного підпису.

Крім того, доказів того, що саме відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті позивача підтвердила умови отримання кредиту, матеріали справи не містять.

За таких обставин твердження про те, що саме відповідачкою укладено договір та отримано кредитні кошти, належного підтвердження не знайшли.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують реєстрацію відповідача на сайті Товариства з метою укладення договору та факт його підписання.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у схожих правовідносинах у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.

Таким чином, без здійснення вказаних вище дій відповідачкою кредитний договір не може вважатись укладеним сторонами відповідно до ст. 6 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Матеріали справи не містять доказів, того що укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Поданий позивачем розрахунок заборгованості та довідка про ідентифікацію також є неналежними доказами, оскільки вони не містять підпису та відомостей особи, яка їх склала.

Більш того, з вказаного розрахунку вбачається, що після надання кредиту у сумі 8 000,00 грн. відповідачкою не було здійснено жодної операції (користування коштами), а тільки нараховувались відсотки позивачем.

Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачкою.

Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами.Сама по собі наявність кредитного договору у позивача не є підтвердженням його підписання відповідачкою у передбаченому законом порядку, а перерахування коштів на рахунок відповідачки без належних доказів їх перерахунку саме кредитором та без підтвердження їх надходження на рахунок відповідачки не може свідчити про виконання ТОВ «Качай гроші» зобов`язань за цим кредитним договором.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження позивача щодо фактичного укладення кредитного договору, а відтак і виникнення у відповідачки обов`язку щодо повернення кредиту та відсотків, не були належним чином доведені в ході розгляду справи, відтак такі твердження не можуть бути прийняті судом.

Колегія суддів також не приймає додану до апеляційної скарги копію логн - файлу порядку укладення Договору про надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту №00-3920666 від 12.07.2021 між Гордієнко Я. Г. та ТОВ «Качай гроші», як доказ, виходячи з наступного.

За правилами частин 1, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії. спрямовані на отримання вказаного доказу.

Звертаючись до суду першої інстанції із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» було обізнано про свій обов`язок надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою. Однак свого обов`язку позивач не виконав.

Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для прийняття нового доказу, у поданні якого до суду першої інстанції у позивача не було перешкод.

Позивач не довів апеляційному суду неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи те, що позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з такими висновками.

При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року залишенню без змін.

Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповіданості до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу позивача, судові витрати по сплаті ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» судового збору за подачу апеляційної скарги відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Карачевської Юлії Ігорівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура