Номер провадження: 22-ц/813/5094/23
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», Комунального підприємства «Агенція реєстарційних послуш», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», КП «Агенція реєстраційних послуг», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування запису про право власності.

В обґрунтування своїх вимог вона послалась на те, що 14 червня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №4к-114.

Виконання зобов`язань за договором було забезпечено іпотечним договором від 14.06.2007 року № 29 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за яким останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 серпня 2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку солідарно стягнута заборгованість за спірним договором в розмірі 75 070,71 доларів США.

Вказане рішення суду набрало законної 22 жовтня 2013 року.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року звернено стягнення на предмет іпотеки, його виконання відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Рішення набрало законної сили 09 березня 2016 року.

23 квітня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги за договором іпотеки укладеного 14.06.2007 року ТОВ Фінансова компанія «Алькор Інвест».

Позивач стверджувала, що в порушення рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року та Закону України «Про мораторій...» ТОВ «ФК «Алькор Інвест» 23.09.2019 року звернулося до КП «Агенція реєстраційних послуг» із заявою про реєстрацію права власності на іпотечну квартиру.

23 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис право власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» № 33393871.

13 лютого 2020 року між ТОВ ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу, в наслідок чого спірне майно зареєстровано за третьою особою.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд скасувати запис про право власності номер 33393871 від 23.09.2019 року про реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2022 року позов задоволено. Скасовано запис про право власності номер 33393871, внесений 23.09.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позовної заяви.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає його змісту та системі права.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суду необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів враховує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відповідний правовий висновок зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Крім того, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Так, апеляційним судом встановлено, що 14 червня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Алькор Інвест», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №4к-114.

Виконання зобов`язань за договором було забезпечено іпотечним договором від 14.06.2007 року №29 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за яким останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

За п.11 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду ( п.11.1.); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.11.2.).

Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку пунктів 11.3.1. та 11.3.2 договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 вересня 2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь «Банку» солідарно стягнута заборгованість за спірним договором в розмірі 75 070,71 доларів США. Вказане рішення суду набрало законної сили 22 жовтня 2013 року.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року звернено стягнення на предмет іпотеки, його виконання відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Рішення набрало законної сили 09 березня 2016 року.

23 квітня 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги за договором іпотеки укладеного 14.06.2007 року ТОВ Фінансова компанія «Алькор Інвест».

23 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. до державного реєстру внесений запис № 33393871 про реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

Зазначене рішення державного реєстратора прийняте на підставі:

- іпотечного договору, серія та номер: 7005 від 14.06.2007

- договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 27.06.2012 року

- договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 04.10.2012 року

- повідомлень ОСОБА_1 , серія та номер: 624, 929 Укрпошта

- звіту про оцінку майна, серія та номер: 1032/07/19

- листа-вимога до ОСОБА_1 , від 23.07.2019 року

13 лютого 2020 року ТОВ ФК «Алькор Інвест» відчужило спірне майно ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується договором купівлі продажу від 13.02.2020 року, реєстровий номер 451.

Так, згідно із усталеної практики Верховного Суду, набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та інших.

Таким чином, якщо нерухомим майном неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач (тобто інша особа), то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Однак, у даному випадку такі вимоги позивачем не були пред`явлені.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 74) та інших.

На момент подання позивачем позову, ОСОБА_1 достеменно було відомо, що спірна квартира була відчужена ОСОБА_3 , який у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, хоча фактично є власником спірного майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про право власності №33393871 на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , не відповідають належному способу захисту та, відповідно, не можуть бути задоволені.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги про скасування запису про право власності не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки.

На підставі вищевикладеного колегія суддів доходить до висновку про те, що ОСОБА_1 обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 76).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», Комунального підприємства «Агенція реєстарційних послуш», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування запису про право власності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда