КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/7048/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Левшунова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І.К.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа: Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного сектору публічних закупівель департаменту юридичної особи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

З 02 січня 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста сектору публічних закупівель управління справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

З 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель - уповноваженої особи юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель - уповноважену особу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Уважає звільнення незаконним, та таким, що вчинене без дотримання вимог статей 36, 40, 49-2, 235 КЗпП України.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 13 квітня 2023 року №116-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель-уповноважену особу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- стягнути з Фонду соціального страхування на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19 квітня 2023 року по дату ухвалення рішення;

- стягнути із Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень;

- визнати незаконним та скасувати наказ "Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" від 16 січня 2023 року;

- стягнути судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року закрито провадження у справі.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Левшуновим Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі є помилковими, оскільки вимоги про поновлення на державній службі позивач не вимагає, а вимагає виконання норм статті 36 Кодексу законів про працю України, де зазначено, що у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

У цій справі спір не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції. Крім того, посада позивача, з якої його звільнено, до категорії державних службовців публічної служби не відноситься.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року у справі 753/7048/23 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Левшунов Д.С. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача - Костюченко Ю.М. , Карпіленко Н.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності 3-ї особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закривши провадження у справі, суд першої інстанції послався на статтю 255 ЦПК України та вказав, що Фонд соціального страхування України припинено, а позивачка фактично вимагає поновлення (переведення) її на посаді державної служби в Пенсійному фонді України, відтак для вирішення позовних вимог позивачки, зокрема, про відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, необхідно вирішити публічно-правовий спір.

Суд зробив висновок, що позивачу з цим позовом слід звернутися в порядку адміністративного судочинства до відповідного суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що позивачка на підставі наказу №47-к від 23 грудня 2021 року з 01 січня 2022 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель - уповноваженої особи юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с. 34).

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 116-к від 13 квітня 2023 року звільнено ОСОБА_1 18 квітня 2023 року з посади головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель - уповноважену особу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 35).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини 1 та 3 статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У справі, що переглядається установлено, що позивачка звернулась до суду з позовом до Фонду соціального страхування, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 13 квітня 2023 року №116-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель-уповноважену особу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- стягнути з Фонду соціального страхування на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 19 квітня 2023 року по дату ухвалення рішення;

- стягнути із Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень;

- визнати незаконним та скасувати наказ "Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" від 16 січня 2023 року;

- стягнути судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2023 року, занесеної до протоколу судового засідання, залучено Пенсійний фонд України, як правонаступника Фонду соціального страхування (а.с.101-102).

З матеріалів справи установлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста відділу роботи з договорами та з питань публічних закупівель - уповноваженої особи юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно пункту 15 частини 3 статті 3 Закону України "Про державну службу" дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції до 01 січня 2023 року) визначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту 6.1 Типового положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 6, оплата праці працівників Управління здійснюється за рахунок коштів Фонду.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, не була державним службовцем, займана нею посада не належить до посад публічної служби, відтак відповідно вона не здійснювала службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України.

Вирішуючи заявлений спір, суд перш за все має перевірити законність звільнення ОСОБА_1 згідно наказу № 116-к від 13 квітня 2023 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Спір між сторонами виник у трудових правовідносинах, не пов`язаних з проходженням публічної служби, отже є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у цивільній справі з огляду на те, що вимоги ОСОБА_1 стосуються поновлення на роботі в ГУ ПФУ на посаді державної служби, що є різновидом публічної служби, є помилковими, оскільки не узгоджуються з положеннями частини 1 статті 235 КЗпП України, окрім того ОСОБА_1 на момент звільнення не перебувала на державній (публічній) службі.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів уважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Левшунова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова