КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/5778/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Сушко Л.П., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н.О.,-

встановив:

У травні 2023 року представник ТОВ «Інвестбудгаличина» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 19 638 грн 00 коп., судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 268 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 3 481 грн 87 коп.

10 травня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 19 638 грн 00 коп., судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 268 грн 40 коп.

Ухвалою від 10 травня 2023 року Дніпровського районного суду м. Києвавідмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Інвестбудгаличина» просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що за цією вимогою не може бути виданий судовий наказ, оскільки дана вимога не входить до переліку, який визначений ст. 161 ЦПК України.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Статтею 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Отже, вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, яка сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. Регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК, а тому поширюється на всі категорії цивільних справ, у тому числі на наказне провадження.

Витрати на правничу допомогу при видачі судового наказу за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника згідно зі ст. 137 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Інвестбудгаличина» надано: копію договору про надання правничої допомоги від 24 лютого 2023 року № 28, специфікацію № 4 до договору за № 28 про надання правничої допомоги від 24 лютого 2023 року, акт наданих послуг № 4 від 28 квітня 2023 року.

Виходячи з вищенаведених вимог закону витрати на правничу допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правничу допомогу на підставі ч. 3 ст. 165 ЦПК України є помилковим.

У випадку непогодження боржника з розміром витрат на правничу допомогу, останній не позбавлений права звернутись до суду із заявою про скасування судового наказу в цій частині.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 травня 2023 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Л.П. Сушко

С.Г. Музичко