справа № 631/1012/23
провадження № 2/631/483/23

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

04 грудня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Тиндик С. М.,

представника позивача адвоката Колісниченка А. С.,

представник відповідача адвоката Кавуна І. О.,

представник відповідача адвоката Зіноватного В. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1133205 від 20 липня 2023 року діє адвокат Колісниченко Артур Сергійович, за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить перевести на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченим 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063 від 19 травня 2023 року, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

04 жовтня 2023 року представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвокат Кавун Ігор Олегович, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1254991 від 21 вересня 2023 року, звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, що було сформоване в системі «Електронний суд» та зареєстроване за вхідним № 5364/вх-23. Дане клопотання мотивоване тим, що позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України, оскільки усі сторони даного провадження є суб`єктами господарювання, у тому числі ОСОБА_2 , який є фізичною особою підприємцем. Крім того, усі правовідносини, які виникли між сторонами спору є господарськими. Так, звертаючись до суду з позовом про переведення на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063 від 19 травня 2023 року, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилається на наявність у нього порушеного права, яке виникло саме з господарського договору оренди частини нежилого приміщення № 350 від 15 вересня 2020 року.

В свою чергу, укладення договору купівлі-продажу між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , який 19 травня 2023 року посвідчений приватним нотаріусом Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063, стало наслідком виконання відповідачами господарського договору № 16/23 оренди нежитлового приміщення, який укладено 27 лютого 2023 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 . Як вказав адвокат Кавун І. О., всі правовідносини між сторонами носять винятково господарський характер, а отже юрисдикційна підсудність даного спору позивачем обрана невірно.

У судовому засіданні представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвокат Кавун Ігор Олегович клопотання (заяву) про закриття провадження у справі підтримав у повному обсязі, з підстав, що наведені у ньому та просив закрити провадження у справі, оскільки позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України, а підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з урахуванням приписів статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та статті 20 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на те, що правовідносини між сторонами виникли з господарських договорів.

Позивач, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Колісниченка А. С.

Представник позивача адвокат Колісниченко Артур Сергійович у судовому засідання при вирішенні клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвоката Кавуна І. О. про закриття провадження у справі, послався на розсуд суду.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Зіноватного В. В.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , адвокат Зіноватний Віталій Васильович, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1163460 від 25 серпня 2023 року, у судовому засіданні клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвоката Кавуна І. О. про закриття провадження у справі підтримав та вважав, що даний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та має розглядатись у суді господарської юрисдикції, з огляду на суб`єктний склад учасників та характер правовідносин, які виникли з приводу нерухомого майна нежитлового приміщення, яке використовувалась сторонами саме з метою здійснення господарської діяльності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Про причини своєї неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

З приводу неявки у судове засідання позивача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі , зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки , а також неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частина 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).

У частинах 1 та 3 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович були належним чином у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою для надання особистих пояснень та те, що позивач та відповідач скористались своїм правом на участь у судовому засіданні через своїх представників, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання без участі останніх.

Вивчивши доводи заяви про закриття провадження у справі, вислухавши думку представників позивача та відповідачів з приводу заявленого клопотання, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують дані правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

У статті 124 Основного Закону України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За положеннями статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За правилом, закріпленим у частині 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція визначає, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Отже, судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/2388/20 (провадження № 12-15гс21), критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Також у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17 (провадження № 14-169цс19) вказано, що критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів визначені у статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, частина 1 якої встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно з положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України, Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За змістом частин 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пунктів 1 та 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

При цьому, ознаками господарського спору є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та від 01 червня 2021 року у справі № 910/2388/20 (провадження № 12-15гс21).

Відтак, згідно з процесуальним законодавством розмежування компетенції судів з розгляду спорів здійснене відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами.

Однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

При цьому, положеннями частини 1 статті 42 Конституції України передбачено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

За змістом статті 42 Господарського кодексу України підприємство це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Приписами статті 50 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому законом.

Частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється (частина 3 статті 128 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1. господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2. громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Приписами частини 1 статті 58 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Як вже зазначалось за приписами частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України).

Як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів як фізична особа підприємець, яка використовує спірне нежитлове приміщення з метою ведення господарської діяльності. При цьому, у своєму позові Фізична особа підприємець ОСОБА_1 визначив в якості відповідачів АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , який, як заначено у позові, не є фізичною особою підприємцем, а отже даний спір, на думку позивача, підлягає розгляду за правилами саме цивільного судочинства.

Разом із тим, під час підготовчого судового засідання встановлено, що ОСОБА_2 також є фізичною особою підприємцем, що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з якої убачається, що внесення відповідного запису під № 008014247 відбулось 27 листопада 2020 року, основним видом діяльності є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Крім того, як встановлено зі змісту позовної зави, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 просить суд перевести на ОСОБА_1 права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу, укладеним між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченим 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем за реєстровим № 3063 від 19 травня 2023 року, на 682/1000 частини нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 205,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в частині купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А-1», площею 140,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), посилаючись на наявність у нього порушеного права, яке виникло саме з господарського Договору оренди частини нежилого приміщення № 350, укладеного 15 вересня 2020 року між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ».

При цьому у пункті 1.1 та 1.2 вказаного вище договору оренди частини нежитлового приміщення зазначено, що об`єктом оренди є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення, розміщенні на першому поверсі нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 140,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення об`єкта оренди використання з метою здійснення господарської діяльності.

Разом із тим, у судовому засіданні також встановлено, що підставою для укладення спірного договору купівлі-продажу між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та ОСОБА_2 , посвідченого 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем Іваном Олександровичем та зареєстрованого у реєстрі під № 3063 від 19 травня 2023 року, було виконання відповідачами умов господарського Договору оренди нежитлового приміщення № 16/23, укладено 27 лютого 2023 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , предметом якого, як зазначено у пункті 1.1, є нежитлове приміщення, яке складається з котельні, санвузла та коридору, загальною площею 18 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , для використання з метою розміщення складу та приладів побутового значення.

Отже, предметом спору в зазначеній справі є вимоги про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке використовувалось з метою здійснення господарської діяльності усіма учасниками спірних правовідносин.

Аналізуючи вищевикладене та беручи до уваги, що усі сторони даного провадження є суб`єктами господарювання, що підтверджено Виписками з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, всі правовідносини між сторонами носять винятково господарський характер, що підтверджено господарськими договорами, які укладалися між усіма сторонами даного спору, тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України. Даний спір є господарським і віднесений у відповідності до статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарського суду.

При цьому суд зауважує, що визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Адже Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»).

Враховуючи у сукупності викладене вище та те, що в даному випадку, спір, що розглядається, з урахуванням підстав позов та характеру спірних матеріальних правовідносин, а також суб`єктивного складу учасників правовідносин, не є спором між учасниками цивільно-правових відносин, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, який визначає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому наведена норма права зобов`язує суд закривати провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і про це стало відомо після відкриття провадження у справі.

Так, одним із завдань підготовчого провадження є остаточне встановлення суб`єктивного складу учасників судового процесу. На момент відкриття провадження у справі коло суб`єктів визначає позивач у позовній заяві. Але під час підготовчого засідання суб`єктивний склад може змінюватись. В даному випадку саме після відкриття провадження у справі судом отримано відомості про дійсний суб`єктивний склад учасників спірних правовідносин та виявилось, що позивач та відповідачі є суб`єктами господарювання, а спір виник з приводу їх господарських правовідносин.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі у випадках, визначених статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України, що прямо передбачено пунктом 2 частини 2 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Проаналізувавши у сукупності норми цивільного процесуального та господарського процесуального законодавства України, беручи до уваги, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвоката Кавуна Ігоря Олеговича про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, а провадження у справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення підлягає закриттю.

Відповідно до частини 2 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Одночасно, суд вважає за необхідно роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 42, 55, 124, 125 Конституції України, частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16, статтею 50 Цивільного кодексу України, статтями 3, 42, 55, 58, 128 Господарського кодексу України, статтями 1, 4 та 20 Господарського процесуального кодексу України, статтями 1 5, 10 13, 17, частиною 1 статті 19, статтею 43, частинами 1 та 3 статті 58, статтями 62, 64, 128, частиною 3 статті 131, статтями 133, 189, 197, 198, пунктом 2 частини 2 статті 200, статтею 211, частиною 1 статті 223, пунктом 1 частини 1, частиною 2 статті 255, статтями 256, 258 260, 261, 263 265, 268, частинами 5 та 11 статті 272, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ» адвоката Кавуна Ігоря Олеговича про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1012/23 (провадження № 2/631/483/23) за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АВТОБУСНИХ СТАНЦІЙ», ОСОБА_2 , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця Івана Олександровича, про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення закрити.

Роз`яснити позивачеві, Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду, а саме Господарського суду Харківської області.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст ухвали складений та підписаний 08 грудня 2023 року з урахуванням приписів частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: Т. М. Трояновська