У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2023 року м. Запоріжжя
У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Соколовської О.В., до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г., про визнання нікченим заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації, в якій відкрито провадження ухвалою судді від 30.11.2023.
11.12.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Соколовської О.В. про забезпечення позову, в якій заявник просить суд постановити ухвалу, якою накласти арешт на квартиру, загальною площею 41,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , а також заборонити вчиняти дії державним реєстраторам прав на нерухоме майно у Запорізькій області щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.02.2023, належить квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом оскарження у справі про визнання заповіту недійсним.
Необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що відповідач ОСОБА_2 має можливість вільно розпоряджатися спірним нерухомим майном, право власності на яке оскаржується ОСОБА_1 . Можливість відповідача вчиняти будь-які правочини, пов`язані з переходом права власності третім особам під час розгляду справи у суді, може призвести до відчуження відповідачем належного йому майна або вчинення правочинів щодо обтяжень об1єкта нерухомості.
Відтак відмова у задоволенні цієї заяви у разі подальшого задоволення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснювався без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суд доходить до висновків, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Одними із видів забезпечення позову, зазначених у ст.150 ЦПК України, є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У своєму позові ОСОБА_1 просила суд:
- визнати нікчемним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. від 13.04.2021, зареєстрований в реєстрі за №441;
- скасувати реєстрацію запису в спадковому реєстрі №68449783 від 11.10.2021, що проведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М.;
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.02.2023, яке видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. у спадковій справі №73/2021;
- скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень №66337780 від 08.02.2023, яка проведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.;
- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
З урахуванням підстав та обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є заповіт, складений померлим батьком позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 , а також свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав у власність, в порядку спадкування за заповітом, квартиру АДРЕСА_2
Позовних вимог майнового характеру ОСОБА_1 не заявила, будь-яких відомостей про те, що позивач у встановлений Законом строк прийняла спадщину після померлого батька ні позовна заява, ні додані до неї документи, не містять.
На думку суду, такий захід забезпечення позову, як арешт квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 , та заборона вчиняти дії державним реєстраторам прав на нерухоме майно у Запорізькій області щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо цього нерухомого майна, у даному випадку, не є співмірними із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами.
Так, у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 646/5878/20, провадження № 61-2564св21, зроблено правовий висновок, що вимоги про припинення та недійсність правочинів полягають у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому та не залежить від наявності у позивача власності на житловий будинок. За вказаних обставин, вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони на відчуження предмета договору іпотеки не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі.
За фактичних обставин у цій справі, враховуючи, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб у межах розгляду цієї справи не забезпечить реального та ефективного виконання можливого судового рішення (якщо його буде ухвалено на користь позивачки), оскільки таке рішення не підлягатиме примусовому виконанню, суд доходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.
Крім того, слід зазначити, що заява про забезпечення позову не містить будь-яких об`єктивних даних про те, що відповідач ОСОБА_2 має намір, або вживає заходи, спрямовані на відчуження належної йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину, квартири, а рішення суду про забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-153, 157, 259-261 ЦПК України, -
Ухвала набирає законної сили у день її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.В. Гашук