н/п 2/490/412/2021 Справа № 490/6915/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
15 червня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого -судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,
розглянувшиу відкритому судовому засіданнів м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-
В обгрунтування позову посилається на те, що30.05.2020 року у м. Миколаєвіпо пр. Героїв України, 19 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки DAF моделі XF 95 430 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL моделі SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимог ПДР України та допустив зіткнення з транспортним засобоммарки ЗАЗ моделі 110307 державний номерний знак НОМЕР_3 ., що рухався в попутному напрямку, під керуванням позивача, в наслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.08.2020 року у справі № 490/3251/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост.124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 (трьохсот сорока) гривень.
Згідно акту виконаних робіт № ЗА-0001829 від 15.07.2020 року та видаткової накладної № РН-0004654 від 15.07.2020 року вартість запчастин та ремонту транспортного засобупозивача склав 24 704, 30 грн, які сплачено ним в повному обсязі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
Ухвалою суду від 17.11.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання .
Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В.
Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року.
Попереднім складом суду постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 05.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті .
Ухвалою судді Гуденко О.А, від 11.07.2022 прийнято до провадження вказану справу та призначено судове засідання у справі .
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Драненко В.В. неодноразово направляв суду заяви про відкладення розгляду справи ( без підтверджуючих документів щодо поважності причин неявки), відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом неодноразово належним чином, причини енявки суду ен повідомив, відзиву на позов не надав.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін в порядку заочного розгляду відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Крім того, представником відповідача не зазначено жодної вагомої підстави для проведення судового засідання за особистої участі представників сторін, при тому ,що преставники відповідача не були позбавлені можливості заявляти будь-які клопотання та подавати заяви з процесуальних питань через систему «Електронний суд», проте заявляли клопотання лише про відкладення судових засідань на кожне призначене судом засідання.
Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, таке буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в жовтні 2020р., отже строки розгляду справи трудового спору вже становлять більшедвох років.
За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 , 280 ЦПК України .
Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.
Транспортний засіб марки ЗАЗ моделі 110307 державний номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Транспортний засібмарки DAF моделі XF 95 430 державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепе марки KOGEL моделі SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 належать ОСОБА_3 , що підтверджується Полісами обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів № АО/ 39024443 та № АО/ 39024443 виданих 19.06.2019 року ПрАТ «УПСК» та діючих до 18.06.2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2020 року приблизно об 10 годині 15 хвилин у м. Миколаєвіпо пр. Героїв України, 19 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки DAF моделі XF 95 430 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки KOGEL моделі SN 24 державний номерний знак НОМЕР_5 неуважним, не врахував дорожню обстановку, рухаючись в крайній лівій полосі для руху транспортних засобів та змінюючи напрямок руху праворуч, не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобоммарки ЗАЗ моделі 110307 державний номерний знак НОМЕР_3 ., що рухався в попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.08.2020 року у справі № 490/3251/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост.124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 (трьохсот сорока) гривень.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.10.2020 року вказануПостанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2020 року залишено без змін.
Як вбачається з вказаних судових рішень, ОСОБА_2 , 1973 р.н., працював водієм "УкрТрансЮг".
Згідно даних ЄДРПОУ, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСЮГ» має основний вид діяльності :49.41 Вантажний автомобільний транспорт, додаткові :Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням.
З 2019 по 2021 рік керівником вказаного Товариства був ОСОБА_4 .
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД 289548 від 30.05.2020 року та акту ТОВ «Автоцентр на Будівельників» передання прийняття дорожньо-транспортного засобу від 26.06.2020 року № ЗН-0001558 транспортний засіб марки ЗАЗ моделі 110307 державний номерний знак НОМЕР_3 в наслідок ДТП зазнав наступні пошкодження: заднього лівого крила, переднього лівого крила, передньої та задньої лівої двері, лівого дзеркала заднього виду, лівий передній бампер та лівий показник повороту.
Згідно акту виконаних робіт № ЗА-0001829 від 15.07.2020 року ТОВ «Автоцентр на Будівельників», Акту приймання-прийняття ДТЗ № ЗН-0001558 від 22.06.2020 року, та видаткової накладної № РН-0004654 від 15.07.2020 року вартість запчастин та ремонту транспортного засобу марки ЗАЗ моделі 110307 державний номерний знак НОМЕР_3 становить 27 004,30 (двадцять сім тисяч чотири грн. 30 коп.) грн.
Як слідує з вказного Акту передання-прийняття ТЗ та Акту виконаних робіт пошкодження автомобіля ЗАЗ, що підлягали відновлювальному ремонту , та згідно калькуляції ремонтні роботи відповідають відновленню зазначених в Протоколі про адміністративне правопорушення серії БД 289548 від 30.05.2020 року пошкоджень автомобіля марки ЗАЗ , державний номерний знак НОМЕР_3 , завданих внаслідок ДТП, а саме : заднього лівого крила, переднього лівого крила, передньої та задньої лівої двері, лівого дзеркала заднього виду, лівий передній бампер та лівий показник повороту .
Жодних доказів того, що вказані пошкодження виникли не внаслідок ДТП відповідачі суду не надали і на такі не посилалися. Жодних клопотань про призначення таких експертиз в установленому законом порядку представником відповідача заявлено не було, незважаючи на те, що за його клопотанням підготовче судове засідання у справі відкладалося неодноразово.
Відповідно до полісів обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів № АО/ 39024443 та № АО/ 39024443 виданих 19.06.2019 року ПрАТ «УПСК» та діючих до 18.06.2020 року - транспортний засіб марки DAF моделі XF 95 430 державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепе марки KOGEL моделі SN 24 державний номерний знак НОМЕР_2 були застраховані, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.
Як вбачається з матеріалів страхової справи , страховиком складено Страховий Акт № 025/037/000814/20/1 від 04.08.2020 року, страхувальником забезпеченого ТЗ є ОСОБА_3 , водієм- ОСОБА_2 .
Також позивачем понесені витрати в сумі 700 грн. на залучення евакуатора для транспортування його транспортного засобу марки ЗАЗ моделі 110307 , д.н.з НОМЕР_3 з місця його проживання до місця ремонту автомобіля до ТОВ «Автоцентр на Будівельників».
Відповідно до пп. «б» п. 185.1 ПКУ операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (визначається за правилами, встановленими статтею 186 ПКУ), є об`єктом обкладення ПДВ. Тобтопослуги з ремонту автомобіля, який потрапив у ДТП, є об`єктом обкладення ПДВ незалежно від того, за рахунок чого платнику податку, який здійснює такий ремонт, надходить компенсація витратна проведення такого ремонту: чи у вигляді страхових виплат від страхової компанії, чи у вигляді покриття франшизи від страхувальника.
А тому, у разі якщострахові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту(запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах.
У разі якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без урахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку.
Оскільки позивачем надано суду доказів, що їм здійснено ремонт відновлювальний автомобіля та придбані запчастини у особи,яка єзареєстрованим платникомПДВ,то судвраховує сумуПДВ урозмір матеріального відшкодування.
Відповідно до ч.1ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згіднозч.ч.1-2ст.1187 ЦК України джереломпідвищеної небезпекиєдіяльність, пов`язана з використанням, зберіганням абоутриманням транспортнихзасобів, щостворюєпідвищенунебезпекудляособи, якацюдіяльністьздійснюєтаіншихосіб. Шкода, завданаджереломпідвищеноїнебезпеки, відшкодовуєтьсяособою, яканавідповіднійправовійпідставі (правовласності, іншеречовеправо, договірпідряду, орендитощо) володієтранспортнимзасобом, механізмом, іншимоб`єктом, використання, зберіганняабоутриманняякогостворюєпідвищенунебезпеку.
Шкода, завданавнаслідоквзаємодіїкількохджерелпідвищеноїнебезпеки, відшкодовуєтьсяназагальнихпідставах, асаме: шкода, завданаоднійособізвиниіншоїособи, відшкодовуєтьсявинноюособою (пункт 1 частини першоїс татті 1188 ЦКУкраїни).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхуванняістрахуваннявідповідальності (страховевідшкодування) неможеперевищуватирозміруреальнихзбитків. Іншізбиткивважаютьсязастрахованими, якщоцевстановленодоговором.
Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільнувідповідальність, уразінедостатностістраховоївиплати (страховоговідшкодування) дляповноговідшкодуваннязавданоїнеюшкодизобов`язанасплатитипотерпіломурізницюміжфактичнимрозміромшкодиістраховоювиплатою (страховимвідшкодуванням).
Відповідно до п.22.1ст.22 ЗаконуУкраїни «Прообов`язковестрахуванняцивільно-правовоївідповідальностівласниківназемнихтранспортнихзасобів»(далі - Закон №1961-IV) уразінастаннястраховоговипадкустраховикумежахстраховихсум, зазначенихустраховомуполісі, відшкодовуєувстановленомуцимЗакономпорядкуоціненушкоду, заподіянувнаслідокДТПжиттю, здоров`ю, майнутретьоїособи.
Відтак, відкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцемД ТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.
Відповідно до ч.ч.1-2ст.22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 13 737,94 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми для відновлення пошкодженого майна.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зіст.1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17.
Системний аналіз пункту 32.7 частини 1статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті988, статей1166,1187,1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді різниці у вартоісті запчастин, необхідних для відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля потерпілого повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Відповідно до статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).
Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).
В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що заподіяна майнова шкода у вигляді різниці вартості розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля між страховою виплатою та дійсною вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу - підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у повному розмірі .
Відповідно до положеньст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ді обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування визначеногорозмір матеріального збитку, а отже не доведено , що розмір матеріального збитку неправильно.
Щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_3 .
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).
Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина перша статті 544 ЦК України).
Позивачем не обгрунтовано жодними доказами та навіть поясненнямт, в чому є солідарний обов`язок обох відповідачів- водія та власника автомобіля ДАФ.
За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Так, у випадку, якщо роботодавець являється власником автомобіля (чи орендарем) та передав у користування своєму водієві (який має трудовий чи інших договір з роботодавцем) транспортний засіб для виконання останнім своїх трудових обов`язків, то за шкоду завдану потерпілому повинен відповідати саме роботодавець.Єдине виключення з цього правила це якщо винуватець керував службовим транспортним засобом, але авто використовував у власних інтересах (не виконував покладені на водія роботодавцем завдання).
Жодних доказів того, що під час вчинення ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_3 чи іншою особою та виконував роботу, передбачену його посадовими обов`язками- сторони суду не надали і на такі навіть не посилалися.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦПК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Доказів того, що ОСОБА_3 на час події ДТП здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, при цьому ОСОБА_2 не володів на той час автомобілем ДАФ з причіпом без вілповідної правової підстави суду не надано.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
05.10.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мілюченком А.Г. укладено договір №05/10 про надання правничої допомоги у справі про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.
14.05.2021 року позивачем до суду надано документи на підтвердження витрат на правничу допомогу на загальну суму 5800,00 грн.,а саме: ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви та представлення адвокатом інтересів позивача в суді першої інстанції, а саме квитанція до прибуткового касового ордеру № 133 від 13.05.2021 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 001080 від 15.11.2016 року та опис робіт (наданих послуг)виконаних адвокатом.
-В листопаді 2021 року позивачем заявлено, що оскільки розгляд справи триває та Центральним районним судом було проведено 4 судових засідання, а тому витрати на представлення адвокатом інтересів позивача в суді першої інстанції збільшились на 4000,00 грн. та складають 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 157 від 10.11.2021 року.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справита до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави , за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами та розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Заа ткого, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні докази сплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, проте оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, до згідно правилу розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог за ст. 141 ЦПК України такі витрати підлягають стягненню у розмірі 3500 грн.
Отже, із відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судовго збору при подачі позову, у розмірі 908 грн, та 3500 грн витрат на правову допомогу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 5,12-13, 79-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Сятгнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.
У задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО