П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Київ

Справа №755/1037/22

Провадження № 22-ц/824/7826/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Олешко Л.Ю.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Шапошніковою Тетяною Геннадіївною, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мілетич О.О. звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що кожен з них живе своїи життям, спільне проживання повністю припинено, спільний побут та господарство сторони не ведуть. Вирішити спір в досудовому порядку не вбачається можливим, збереження шлюбу є неможливим, примирення між сторонами також неможливе та суперечить інстересам позивача

Позивач не вбачає подальшої необхідності та можливості перебувати у вказаному зареєстрованому шлюбі. Позивач вважає необхідним шлюб розірвати, оскільки є відсутніми підстави для його подальшого збереження. Позивач заперечує проти примирення між сторонами та вважає недоцільним встановлення відповідного строку для примирення між сторонами судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шапошнікова Т.Г. заперечувала проти заявлених позовних вимог щодо розірвання шлюбу та має бажання зберегти сім`ю. Зазначила, що відповідач з позивачем та синами проживали однією сім`єю в м. Києві. Однак, у зв`язку з повномасштабними воєнними діями рф, що були розпочаті 24 лютого 2022 року, відповідачем спільно з позивачем було прийнято рішення, що на час воєнного стану в Україні, тобто тимчасово, позивач разом зі спільними дітьми поїде до своєї матері в Канаду.

Відповідач з позивачем не припиняли своїх шлюбних відносин та ведення спільного господарства, не зважаючи на той факт, що тимчасово не проживають разом у зв`язку з об`єктивними обставинами, що склались в країні. Сторони весь час підтримували між собою зв`язок з моменту від`їзду позивача до Канади, спілкувались, будували плани на майбутнє. Відповідач весь цей час спілкувався з дітьми а також підтримував свою сім`ю матеріально в міру своїх можливостей.

Твердження позивача про те, що кожен живе своїм життям, а спільне проживання повністю припинено не зовсім відповідає дійсності. Оскільки, саме припинення спільного проживання було тимчасовим та це була вимушена міра, пов`язана з тим щоб забезпечити дітям сторін разом з позивачем безпечні умови життя на період воєнного стану в країні.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про надання строку на примирення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований 06 жовтня 2007 року у Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області, актовий запис № 27.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шапошніковою Т.Г. до Київського апеляційного суду подано апеляційну скаргу, в якій він посилаючись на незаконність та прийняття рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд, відмовляючи в наданні строку для примирення, не надав оцінку доказам, наданим відповідачем, які свідчили про високу ймовірність примирення сторін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 авдокат Мілетич О.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду. Зазначила, що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки з апелянтом, оскільки, між ними відсутні сімейні відносини.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представників сторін адвоката Мілетич О.О. та адвоката Шапошнікової Т.Г. надійшли заяви про розгляд справи без участі позивача та її представника та без участі відповідача.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахуваши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, Сторони зареєстрували шлюб 06 жовтня 2007 року у Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області, актовий запис № 27 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5, 6).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264, 367 ЦПК України, встановивши, що сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Крім того, колегія суддів враховує, що обсяг часу між часом відкриття провадження у справі 24 жовтня 2022 року та до часу ухвалення у справі судового рішення 14 лютого 2022 року становить майже чотири місяці, у відповідача було достатньо часу для того, аби скористатись своїм правом в позасудовому порядку переконати позивача щодо доцільності збереження шлюбу та примирення із ним, якщо дійсно відповідач цього примирення потребував. Колегія суддів вважає, що відповідач штучно затягує розгляд справи, фактично примушуючи позивача до перебування у шлюбі з ним.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шапошніковою Тетяною Геннадіївною - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна