Справа №295/9035/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Ковальчук М.М., Кирийчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27.02.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого він є, та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 34000,00 дол. США. У зв`язку з порушенням умов договору станом на 02.07.2020 року за нею рахується заборгованість на загальну суму 80973,80 дол. США, яка складається з: 34928,40 дол. США сума заборгованості за кредитом, 46045,40 дол. США сума заборгованості за відсотками. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 80973,80 дол. США та 32938,93 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 07.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справ та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У жовтні 2020 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, зазначивши в ньому, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем з моменту отримання кредитних коштів жодного разу не вносився платіж на погашення тіла кредиту, а останній платіж з погашення нарахованих відсотків згідно розрахунку здійснено 10.01.2014 року. Платіж у сумі 1,08 долар США (29,90 грн.) на погашення відсотків по кредиту, який датований 03.01.2019 року, ані відповідачем, ані іншими особами від імені відповідача не здійснювався. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 31.01.2014 року претензію про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків), проте про надіслання претензії позивач суд не повідомив. Цю претензію відповідачем отримано 06.02.2014 року. Пропустивши строк позовної давності - звернення до суду, банк повторно надіслав вимогу про повне погашення заборгованості за кредитом від 04.08.2017 року, тим самим намагався змінити строк позовної давності для звернення до суду. А тому, враховуючи викладену в справі № 6-2252цс16 правову позицію Верховного Суду щодо строку виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, перебіг позовної давності за вимогою банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, у зв`язку з чим строк позовної давності сплив 07.02.2017 року.

За змістом відзиву, крім того, п. 3 додаткової угоди № 1 передбачено, що сторони домовились, що, у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4.1 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 30 календарний день прострочення виконання зобов`язання за договором. Таким чином, строк виконання зобов`язання за кредитом припинився достроково 31.03.2009 року, а строк позовної давності сплив 31.03.2012 року, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі пункту 3 додаткової угоди № 1. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 13.05.2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та витребувано в акціонерного товариства «Альфа-Банк» відомості про те, чи направлялася Північним комерційним макрорегіоном ПАТ «Укрсоцбанк» претензія клієнту ОСОБА_1 від 31.01.2014 року за № 08.303-186/96-1320 та чи була вона отримана нею 06.02.2014 року згідно повідомлення про вручення поштового відправлення. На виконання ухвали до суду надійшло повідомлення про те, що АТ «Альфа-Банк» невідома інформація щодо направлення відповідачу зазначеної претензії.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28.09.2022 року в справі призначено судову експертизу та на час проведення експертизи провадження зупинено.

У зв`язку з непроведенням стороною позивача оплати вартості судової технічної експертизи, матеріали справи були повернуті експертною установою та ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 12.12.2022 року поновлено провадження в справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 14.03.2023 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 та витребувано в акціонерного товариства «Сенс Банк» копії первинних бухгалтерських документів щодо платежу на погашення нарахованих відсотків 03.01.2019 року в сумі 1,08 дол., що еквівалентно 29,90 грн, та відомості стосовно проведеної банківської операції. На виконання ухвали до суду надійшли від позивача зазначені в ухвалі документи.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав, пояснивши, зокрема, що АТ «Сенс Банк» невідомо нічого про дострокову вимогу до ОСОБА_1 від 07.06.2011 року за № 301.6-20/96-1318, жодних даних про те, що банк приймав рішення про її направлення чи надавав повноваження на її направлення, немає. Зміст вимоги від 07.06.2011 року не містить інформації та доказів того, що особа, яка її видала, мала повноваження ставити питання про зміну строку кредитування.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказавши на пропуск позивачем строку позовної давності з посиланням на зазначені у відзиві на позовну заяву обставини. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом вставлено, що 27.08.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 34000,00 дол. США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26.02.2023 року (а. с. 4-9).

02.07.2009 між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78 від 27.02.2008 року, якою внесено зміни та доповнення до кредитного договору щодо порядку надання кредиту, а саме згідно п. 1.1.1. додаткової угоди № 1 передбачено, що надання кредиту буде здійснюватись частинами , зі сплатою 13 % процентів річних за кредитом та комісій в розмірі та порядку визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 35428,40 дол. США. (а. с. 11-13).

У пункті 1.3. кредитного договору обумовлено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором за договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником вдень укладання договору іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передають кредитору в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 82,22 кв. м., житловою площею 54,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 459550,00 грн. або 91000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2008 року, чим позичальник гарантує, що на момент укладання договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього договору, про які він не повідомив.

Пунктом 3.2.2.2 кредитного договору визначено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань протягом 30 календарних днів від отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу), а також достроково виконати свої зобов`язання у випадку невиконання третіми сторонами умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 284/24-77 від 27.02.2008 року.

Як вбачається з п. 1.1.1 договору відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78 від 27.02.2008 року та додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії від 02.07.2009 року, погашення кредиту мало здійснюватися частинами за узгодженим графіком зниження максимального ліміту заборгованості.

Відповідно до п. 3.2.2.2 договору кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу), а також достроково виконати свої зобов`язання у випадках невиконання третіми сторонами умов договору.

У п. 3 додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78 від 27.02.2008 року сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених 2.4.1 договору як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 31 календарний день прострочення виконання зобов`язання за договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що відповідач отримала кредит 20.03.2008 року у сумі 33500,00 дол. США та станом на 02.07.2020 року загальна сума заборгованості становить 97479,32 дол. США (а. с. 16, 17, 75-79).

31.01.2014 року за № 08.303-186/96-1320 Північним комерційним макрорегіоном ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу відповідача направлено претензію з вимогою повернути протягом 10 днів заборгованість по кредитному договору № 284/24-78 від 27.02.2008 року у розмірі 396773,96 грн. Цього ж дня направлено на адресу відповідача претензію № 08.303-186/96-1318 з вимогою повернути протягом 10 днів заборгованість по іншому кредитному договору № 284/24-77 у розмірі 399822,5 грн. Вказані претензії відповідачем отримано 06.02.2014 року, що підтверджується копіями наданих представником відповідача претензій та копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а. с. 50, 51).

Представником відповідача до суду надано також претензію Північного комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк» від 07.06.2011 року № 301.6-20/96-1318 на ім`я відповідача з вимогою повернути негайно, до 30.06.2011 року заборгованість по кредитному договору № 284/24-78 від 27.02.2008 року в розмірі 43260,39 грн, що еквівалентно 344936,72 грн, та 9210,21 грн пені (а. с. 96).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таку правову позицію сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у справі № 23890/02 за заявою «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як слідує з матеріалів справи, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань як в повному обсязі так і частково (п. 3 додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 284/24-78 від 27.02.2008 року).

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги (п. 3.2.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії).

Суд приймає до уваги надані стороною відповідача претензії кредитора про дострокове повернення кредиту позичальником ОСОБА_1 від 07.06.2011 року № 301.6-20/96-1318 та від 31.01.2014 року № 08.303-186/96-1320 (а. с. 50, 96), які були отримані нею, з огляду на неспростування стороною відповідача їх направлення відповідачу та недоведеності їх нескладення або складення неуповноваженою особою банку.

Водночас необхідно відмітити, що оригінал претензії від 07.06.2011 року № 301.6-20/96-1318 надавався представником відповідача для дослідження експерту, проте експертиза проведена не була у зв`язку з неоплатою позивачем коштів за її проведення, а на копії претензії від 31.01.2014 року № 08.303-186/96-1320 міститься копія рекомендованого повідомлення із відомостями про вручення 06.02.2014 року її особисто ОСОБА_1 . У цих претензіях банк вимагав достроково, до 30.06.2011 року та протягом 10 днів відповідно виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.

Таким чином, пред`явивши вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право на звернення до суду з даним позовом виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому, таке право згідно з умовами укладеного договору виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (ст. ст. 257, 259 ЦК України).

Оскільки у 2011 та 2014 роках банк пред`являв боржнику досудові вимоги про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, та вимагав достроково, до 30.06.2011 року та протягом 10 днів виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, внаслідок чого кредитором змінено строк виконання основного зобов`язання.

Зважаючи на викладаене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки він міг пред`явити позов до позичальника, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі) протягом трьох років, проте до суду звернувся з позовом лише 29.07.2020 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, який сплив не пізніше 07.02.2017 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.11.2017 року в справі No 6-2891цс16.

Проведений 03.01.2019 року платіж у сумі 1,08 дол., що еквівалентно 29,90 грн, згідно таблиці погашення нарахованих відсотків не можна вважати вчиненням відповідачем дій на погашення суми заборгованості за кредитом, враховуючи не лише досить невелику суму коштів, а й за відсутності доказів того, що ці кошти були сплачені саме відповідачем, так як виписка по особовому рахунку за 03.01.2019 року (а. с. 17, 200) не містить інформації стосовно особи платника, а інших доказів, які б підтверджували сплату цих коштів позичальником, до суду не надано. Поміж тим, зазначений платіж проведений також поза межами строку позовної давності.

За наведених обставин суд за заявою представника відповідача застосовує до позовних вимог строк позовної давності та відмовляє в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 257, 267, 526, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: акціонерне товариство «Сенс Банк» (адреса: 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, 100, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Л.М. Семенцова