Ухвала

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 127/21002/21

провадження № 61-5340св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М.Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя

за касаційною скаргою адвоката Люлика Романа Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину транспортних засобів марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю, згідно з висновком експерта від 11 серпня 2021 року № 5/А, 885 339,00 грн, та причіп «НОМЕР_3», 2004 року випуску, вартістю за тим же висновком експерта 13 860,00 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив встановити факт спільного проживання його та ОСОБА_1 як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року; визнати спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_1 ; здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_1 ; поділити у рівних частках спільне майно подружжя, а саме: невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у вигляді загальної суми заборгованості 40 000,00 дол. США, що станом на 21 вересня 2021 року еквівалентно 1 068 000,00 грн; зарахувати розмір грошових стягнень, визначених судом як спільне сумісне майно подружжя, у вигляді половини від невиконаного зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року у розмірі 40 000,00 дол. США, що еквівалентно 534 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , та 6 930,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 527 070,00 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову, у якій просила визнати автомобіль марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки цього рухомого майна у визначеному автотоварознавчою експертизою розмірі; визнати за нею право власності на 1/2 частку причіпа «НОМЕР_3», 2004 року випуску, зареєстрованого 11 березня 2020 року за ОСОБА_2 .

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала суду заяву про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у результаті поділу спільного сумісного майна, а саме: автомобіля марки «Toyota Rav4», 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , причепа «НОМЕР_3», 2004 року випуску, прогулянкове судно моделі «Bayliner 185BR», 2005 року побудови, 1/2 частину вартості вказаного майна, що становить 1 410 510,00 грн.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну зустрічного позову, у якій просив встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року; визнати спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку цієї квартири; поділити як спільне майно подружжя у рівних частках невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на суму 40 000,00 дол. США, що станом на 21 вересня 2021 року еквівалентно 1 068 000,00 грн; зарахувати розмір грошових стягнень, визначених як спільне сумісне майно подружжя, у вигляді половини невиконаного зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року у розмірі 40 000,00 дол. США, що становить 20 000,00 дол. США та еквівалентно 534 000,00 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , а також 6 930,00 грн, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 527 070,00 грн; здійснити поділ спільного майна подружжя у вигляді грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «ПриватБанк», шляхом стягнення з позивачки-відповідачки на користь відповідача-позивача 1/2 частки цих коштів.

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, у розмірі 442 669,50 грн, грошову компенсацію вартості 1/2 частки причепа «НОМЕР_3», 2004 року випуску, у розмірі 6 930,00 грн, грошова компенсація вартості 1/2 частки судна «НОМЕР_4» у розмірі 161 400,00 грн. В решті вимог за первісним позовом відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Встановив факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В решті вимог за зустрічним позовом відмовив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 916,80 грн судового збору та 8 200,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вінницький апеляційний суд постановою від 08 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, у розмірі 442 669,50 грн, та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , скасував та в цих частинах ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «Audi Q7», 2018 року випуску, в розмірі 442 669,50 грн, відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав спільно набутим майном подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), зареєстрованої за ОСОБА_1 . Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), зареєстрованої за ОСОБА_1 . Невиконане зобов`язання за договором позики від 25 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у вигляді заборгованості у розмірі 40 000,00 дол. США, що станом на 02 січня 2023 року еквівалентно 1 462 720,00 грн, поділив у рівних частках між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначив по 20 000,00 доларів США боргу за кожним. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 365 670,00 грн у рахунок компенсації вартості майна, що підлягало поділу як спільне сумісне майно подружжя. В решті рішення суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9 303,70 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту спільного проживання сторін у справі як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2011 року до 08 серпня 2014 року в апеляційному порядку ОСОБА_2 не оскаржувалося, а тому відповідно до статті 367 ЦПК України не було предметом апеляційного перегляду.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 10 квітня 2023 року, адвокат Люлик Р. І. як представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

25 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, 252, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя за касаційною скаргою адвоката Люлика Романа Івановича як представника ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 08 березня 2023 року призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов