1Справа № 332/4246/23 2/335/3039/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Зарудній І.В., звернувся до суду з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
В обґрунтування уточненого позову зазначив, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу № 02-407/к від 07.09.2020 року почав працювати на «Запорізькому виробничому алюмінієвому комбінаті» технічним директором технічної дирекції.
05.05.2022 року його було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно з наказом 02-028/к від 04.05.2022 року. У день звільнення з ним розрахунку проведено не було.
Крім того, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У довідці № 57 від 05.07.2023 року про середню заробітну плату (дохід) наданій АТ «ЗАлК» нарахована заробітна плата чомусь вказана «за винятком аліментів», що суперечить а. 2 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, тому нараховану зарплату за відповідний період при розрахунку середньої заробітної плати наданій АТ «ЗАлК», а кількість відпрацьованих робочих днів з довідки № 57 від 05.07.2023 року.
Таким чином, відповідач має виплатити заборгованість:
- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 712462,70 грн., але враховуючи критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9884/15-ц, сторона позивача вважає доцільним зменшити вимоги до відповідача до 100000,00 грн., тому представник позивача зазначає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює сумі 100000 грн.,
- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 100000 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів;
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2023 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Орджонікідзевського арйонного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 року, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання.
У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягають, просять позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_3 проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, просив лише зменшити розмір судових витрат, пов`язаних з правничою правової допомогою до 5000 грн.
Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що згідно наказу № 02-407/к від 07.09.2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до «Запорізького виробничого алюмінієвого комбінату» технічним директором технічної дирекції.
05.05.2022 року його було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно з наказом 02-028/к від 04.05.2022 року.
Вказані обставини також підтверджуються копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю.
За приписами ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Вказана норма права кореспондується із частиною 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Виходячи з даних вищезазначеної довідки про заборгованість з виплати заробітної плати позивачеві, слід дійти висновку, що відповідачем заробітна плата позивачу у період з січня 2022 року по травень 2022 року виплачена не у повному обсязі, що відповідачем також не спростовано.
Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.).
Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Приймаючи до уваги наведенні положення законодавства та зважаючи на те, що предметом позову є заробітна плата за січень 2022 травень 2022 року, суд вважає, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі без урахування податку та інших обов`язкових платежів, оскільки саме ця сума підлягає оподаткуванню під час її виплати та зазначена в поданій на підтвердження заявлених позовних вимог довідці.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Суд вважає необхідним визначити розмір середнього заробітку, з урахуванням вимог Порядку розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок).
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100)». Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Абзацом першим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Так як у довідці № 57 від 05.07.2023 року про середню заробітну плату (дохід) наданій АТ «ЗАлК» нарахована заробітна плата вказана «за винятком аліментів», що суперечить а.2 п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нараховану зарплату за відповідний період при розрахунку середньої заробітної плати взято з довідки № 56 від 05.07.2023 року про заборгованість з виплати заробітної плати наданій АТ «ЗАлК», а кількість відпрацьованих робочих днів з довідки № 57 від 05.07.2023 року.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 509586,55 грн., виходячи із розрахунку: 1597,45 грн. х 319 робочих днів за період з 05.05.2022 року по 25.07.2023 року.
За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 000 гривень також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 2 вищевказаного Закону, компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату.
Згідно п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, до розрахунку не включається.
Сума перемножених індексів споживчих цін помножена на сто з лютого 2022 по червень 2023 року 119,4-100=19,4 відсотків*591,61=114,77
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Судовий збір за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати та вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 1073,60 грн.
Зважаючи на викладене, на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Також, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір який був ним сплачений в розмірі 1073,60 грн.
Витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 133 ЦПК України належать до судових витрат.
Статтею 15 ЦПК України передбачається, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Як слідує з положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач надав на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Договір № 30/з про надання правової допомоги від 30.06.2023 року, Розрахунок (детальний опис) витрат на правову допомогу від 30.06.2023 року, квитанцію № 1/Б про сплату послуг у наданні правової допомоги до Договору про надання правової допомоги № 30 від 30.06.2023 року, відповідно до яких позивачу були надані послуги із складанням та подання цивільного позову 5 000 грн., правове супроводження розгляду справи щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати 5000 грн.
Пунктом 4.1. Договору визначено, що Сторони домовились, що вартість послуг складається з витрат на правову допомогу та гонорару (винагороди) за виконання послуг адвокатом.
Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23.01.2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Враховуючи складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн.
Керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23.11.2023 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;
Суддя В.О. Макаров