Справа № 352/1666/23
Провадження № 2/352/589/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради, про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в :

Позивач 20.07.2023 звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому просив: 1) розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 11.10.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 59; 2) малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з ним.

Ухвалою від 25.07.2023 суддя відкрила провадження в справі, залучила до участі у даній справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача та призначила підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, на початку січня 2023 р. вона виїхала з їхнім старшим сином ОСОБА_5 за кордон. Молодший син ОСОБА_6 залишився проживати з позивачем в Україні. З того часу відповідачка приїжджала тільки один раз і знову поїхала за кордон. Син ОСОБА_6 постійно проживає з позивачем, він самостійно утримує дитину. Позивачу стало відомо, що у відповідачки вже є інші стосунки, повертатись до сім`ї вона не планує. Вказані обставини призвели до того, що між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують, а їх шлюб носить формальний характер.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання третя особа повідомлялася належним чином.

Заслухавши вступне слово сторони позивача, думку малолітньої дитини сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 11 жовтня 2003 року, в шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , який досяг повноліття, та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є малолітнім.

Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу.

За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати.

З огляду на те, що відповідачка, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, в судове засідання не з`явилася, не висловила своєї позиції з приводу зміни прізища після розірвання шлюбу, суд дане питання не вирішує.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України).

Згідно вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України).

Суд установив, що сторони разом не проживають. Відповідачка з початку січня 2023 р. перебуває за межами України. Малолітній син сторін ОСОБА_6 , який зареєстрований за місцем проживання матері - відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом з батьком у квартирі АДРЕСА_2 .

Як випливає з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконачому комітеті Тисменицької міської ради від 28.09.2023 № 10, комісія вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_4 з батьком (а.с.26-27). Однак, відповідне рішення орган опіки та піклування не прийняв (а.с.28).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності з вимогами ст. 9 Конвеції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 18 вказаної Конвеції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч. 1 ст. 12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Як зазначено у п. 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», яке набуло статусу остаточного 16.10.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Тринадцятирічний син сторін ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив, що бажає проживати з батьком; з мамою, яка проживає за кордоном, спілкується, але рідко.

З огляду на викладене, враховуючи думку малолітнього ОСОБА_4 , який, проживаючи з батьком, перебуває у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним,з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про залишення місця проживання малолітнього сина з батьком.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 9, 18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 110, 112, 113, 160, 161, 171 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради, про розірвання шлюбу задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 11 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 59.

Малолітнього сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради, вул. Галицька, 17 м. Тисмениця Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ

Повне судове рішення складено 14.12.2023.