У х в а л а

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 388/1975/21

провадження № 61-5891ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у цій справі залишено без задоволення.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 08 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2023 року заявник направив до суду запитувані матеріали.

Перевіривши доводи касаційної скарги суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Разом із цим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви, а саме з 07 грудня 2021 року, яка була задоволена судовим наказом Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року.

24 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд судового наказу, в якій, посилаючись на статтю 170 ЦПК України, просив скасувати судовий наказ Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у цій справі залишено без задоволення.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Швеця Р. Ю. задоволено частково. Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасовано й передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у цій справі залишено без задоволення.

Верховний Суд вважає, що постановляючи оскаржувані судові рішення суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що зазначені заявником обставини не мають ознак нововиявлених обставин.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими обставинами, оскільки не були відомі на час ухвалення рішення та не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди заявника з постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, якою ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2022 року скасовано й передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що істотними для справи обставинами, на які ОСОБА_1 посилався, як на підставу для перегляду судового наказу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2021 року, що судом не були встановлені та не були й не могли бути суду відомі на час розгляду справи, такі обставини, що заявник не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей, шлюб між ним та стягувачем не розірвано, також, що не було визначено місце проживання дітей.

Посилання заявника на ту обставину, що судом не вирішувалося питання про встановлення факту проживання дітей з матір`ю, не знайшло свого підтвердження, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що актом обстеження умов проживання від 02 грудня 2021 року визначено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у цій справі дійшли правильного висновку, враховуючи також те, що переглядаючи судовий наказ суди перевірили ту обставину, що на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу діти проживали разом із заявником. Крім того судами зазначено, що ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні на час розгляду його заяви, а також про те, що він надає допомогу на їх утримання у добровільному порядку.

Отже суди попередніх інстанцій обґрунтовано визначили, що зазначені у заяві про перегляд судового рішення обставини не носять характеру нововиявлених, тобто обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України, відтак заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є необґрунтованою.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та правильність висновків судів не спростовують.

Відтак, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень й зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара