ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/12/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2873/20 Категорія: 302000000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Новікова О.М.

За участю секретарів Мунтян К.С., Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач - в.о. керівника Черкаської місцевої прокуратури Є.Троцько, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ;

відповідачі - Черкаська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Державна екологічна інспекція Центрального округу;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 ; приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О.;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шахов О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шахова Олександра Миколайовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Черкаської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Державна екологічна інспекція Центрального округу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності, усунення перешкод шляхом зобов`язання повернення державі земельної ділянки водного фонду та скасування її державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

29.12.2020 року виконувач обов`язків керівника Черкаської місцевої прокуратури Є.Троцько, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ звернувся в суд з позовом до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Державна екологічна інспекція Центрального округу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності, усунення перешкод шляхом зобов`язання повернення державі земельної ділянки водного фонду та скасування її державної реєстрації.

В обґрунтування позову зазначається, що Розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність 10 громадян, у тому числі, ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, а п. 3 спірного розпорядження земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення.

На підтвердження реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, на підставі рішення державного реєстратора реєстру речових прав на нерухоме майно Черкаського районного управління юстиції Бавикіна В.І. № 22190671 від 18.06.2015 року, за Відповідачем 2 зареєстровано право власності за № 10092309 від 18.06.2015 року та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 року.

Земельна ділянка загальною площею 0,8000 га, за рахунок якої у подальшому і сформовано спірну земельну ділянку, відведену у приватну власність ОСОБА_1 , належить до виду угідь - «піски» на підставі затвердженої розпорядженням Черкаської РДА № 362 від 12.12.2014 року технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації вказаного масиву.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.4-4752/2-20 від 23.06.2020 року спірна земельна ділянка, яка сформована за рахунок загального масиву площею 0,8000 га, до проведення його інвентаризації обліковувалась, як землі загального користування, в розрізі угідь - штучні водосховища.

Розпорядженням Черкаської РДА № 30 від 11.02.2015 року надано дозвіл двом громадянам, у тому числі, і ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту, за рахунок у подальшому проінвентаризованого масиву загальною площею 0,8000 га.

Також позивач вказує, що розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність 10 громадян, у тому числі, ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, а п. 3 спірного розпорядження земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення.

Так, розпорядженням Черкаської РДА № 30 від 11.02.2015 року надано дозвіл 2 громадянам, у тому числі, і ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту, за рахунок у подальшому проінвентаризованого масиву загальною площею 0,8000 га.

Надалі розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність 10 громадян, у тому числі, ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, а п. 3 спірного розпорядження земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення.

Позивач вказує, що виділення спірної земельної ділянки відбулося із порушенням процедури, встановленої ЗК України та Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про землеустрій», а відтак цільове призначення спірної земельної ділянки залишилось, як землі водного фонду, зайняті штучними водосховищами. Чинним законодавством України установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Таким чином, розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року, в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки прийняте всупереч ст. ст. 20, 58, 59, 84, ч. 9 ст. 118, 186-1 ЗК України, ст. 4 ВК України, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 21, 152, 155 ЗК України, ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню.

Як наслідок незаконності та скасування розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року, підлягає визнанню незаконним та скасуванню свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 від 22.06.2015 року видане ОСОБА_1 .

У той же час, на підставі договору купівлі-продажу № 4601 від 25.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., до ОСОБА_3 перейшло речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту.

Надалі, на підставі договору купівлі-продажу № 1405 від 01.03.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., до ОСОБА_2 перейшло речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту.

З огляду на викладене, оскільки спірна земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0026, розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту вибула з власності держави в особі уповноваженого органу Черкаської обласної державної адміністрації не з її волі, остання має бути повернута незаконним володільцем ОСОБА_2 на користь держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ.

Враховуючи те, що розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року є особливим видом правочину, обґрунтованим є необхідність застосування наслідків його недійсності, що полягає, в тому числі, у скасуванні права приватної власності за ОСОБА_2 на незаконно набуту земельну ділянку.

На підтвердження переходу права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_2 , на підставі рішення державного реєстратора Реєстру речових прав на нерухоме майно, в особі приватного нотаріуса Фіщук С.О. № 45762847 від 01.03.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано відповідне речове право № 30512973 від 01.03.2019 року.

Враховуючи, вказані порушення норм діючого законодавства України, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва та віднесення її до категорії земель рекреаційного призначення; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 року, видане ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва; скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, з одночасним припиненням речового права на неї; усунути перешкоди держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташованою в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва шляхом її повернення ОСОБА_2 ; визнати незаконною та скасувати Державну реєстрацію земельної ділянки від 24.03.2015 за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року позов виконувача обов`язків керівника Черкаської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ - задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва та віднесення її до категорії земель рекреаційного призначення.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 року, видане ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, з одночасним припиненням речового права на неї.

Зобов?язано усунути перешкоди держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації () та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ () в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташованою в адміністративних межах Свидівоцької сілської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва шляхом її повернення ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ).

Визнано незаконною та скасовано Державну реєстрацію земельної ділянки від 24.03.2015 року за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва.

Стягнуто з Черкаської районної державної адміністрації (), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області () на користь прокуратури Черкаської області () судові витрати у справі, що складаються із судового збору у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень, по 2627 (дві тисячі шістсот двадцять сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Шахова Олександра Миколайовича оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначає, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, вдався до порушення норм матеріального та процесуального права, а тому прийняв безпідставне, необґрунтоване та незаконне рішення, яке має бути скасоване, а в справі прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви від 29.12.2020 року буде відмовлено повністю.

Так, апеляційна скарга мотивовано тим, що обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими є недоведеними, а висновки, які викладені у рішенні від 24.02.2021 року не відповідають обставинам справи.

Вказується, що зі змісту листа ГУ ДГК у Черкаській області № 10-23-0.4-4752/2-20 від 23.06.2020 року, не вбачається, що земельна ділянка відноситься та/або відносилась саме до категорій «землі водного фонду».

А саме, у листі ГУ ДГК у Черкаській області № 10-23-0.4-4752/2-20 від 23.06.2020 року мова йде про вид угідь, а не про категорію земельної ділянки.

Крім того, на момент видачі оскаржуваного Розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року, вид угідь земельної ділянки площею 0,8000 га та в складі якої знаходиться земельна ділянка - значився « як піски», а не «штучне водосховище». Даний факт підтверджується Розпорядженням Черкаської РДА № 362 від 12.12.2024 року, яке позивач не оспорює та станом на даний час є чинним (а. с. 56 т.1).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції зробив висновок, який не відповідає обставинам справи, а саме, що на момент видачі оскаржуваного Розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року земельна ділянка мала в своєму складі землі водного фонду (штучні водосховища).

Крім того, на думку скаржника, такий висновок суду першої інстанції не узгоджується із нормами права, які вказують на належність землі до категорії земель «землі водного фонду».

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на норму ст. 1 ВК України, та зазначає, що відповідності до даної норми права, у випадку перебування земельної ділянки під «штучним водосховищем» - її (земельної ділянки) поверхня повинна бути покрита водою або на ній мають бути зосереджені води.

Однак, земельна ділянка не покрита водою та на ній не зосереджені води, а тому така земельна ділянка «a priori» не може бути штучним водосховищем та/або розміщуватися на/в штучному водосховищі.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що та обставина, що до складу земельної ділянки входять землі водного фонду (штучні водосховища) і яку (обставину) суд першої інстанції визнав встановленою, є недоведеною належними та допустимими доказами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в обгрунтування позовних вимог, прокуратура зазначає, що Черкаська ОДА є органом уповноваженим державою здійснювати розпорядження землями водного фонду. Однак, позивачем не надано жодного розпорядження Черкаської ОДА, щодо віднесення спірної земельної ділянки до водного фонду.

З огляду на вищевказане, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що до передачі у власність земельна ділянка мала в своєму складі землі водного фонду (штучні водосховища) не відповідають обставинам справи, а та обставина, що в складі земельної ділянки є землі водного фонду, і яку (обставину) суд першої інстанції визнав встановленою, є недоведеною.

Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначається, що оскільки, Черкаською РДА, як органом державної влади в межах своїх повноважень у відповідності до ст. 20 ЗК України було віднесено Земельну ділянку до категорій земель рекреаційного призначення; органом виконавчої влади в межах своїх повноважень у відповідності до ст.ст. 118,122 ЗК України було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та, лише після погодження такого проекту землеустрою у відповідності до ст. 186-1 ЗК України з Управлінням Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області (як територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин), та у відповідності до ст. 118 ЗК України затверджено проект землеустрою Земельної ділянки та надано Земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , скаржник вважає, що порядок передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , власником якої на даний час є ОСОБА_2 , було дотримано.

В апеляційній скарзі зазначається, що твердження позивача, з якими і погодився суд першої інстанції, без доведення факту відведення землі водного фонду на норми Закону № 1808-УІ, які передбачають обов`язкове проведення державної експертизи землевпорядної документації та на ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, які передбачають погодження проекту землеустрою з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства є безпідставними та не відповідають чинному законодавству України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Шахов О.М. просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.02.2021 року у справі № 707/2873/20- скасувати та ухвалити нове рішення у справі № 707/2873/20, яким у задоволенні позовної заяви виконувача обов`язків керівника Черкаської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Державна екологічна інспекція Центрального округу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович про визнання незаконними та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності, усунення перешкод шляхом зобов`язання повернення державі земельної ділянки водного фонду та скасування її державної реєстрації - відмовити повністю.

25 травня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Черкаської окружної прокуратури в особі заступника керівника - Є. Троцького надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що доводи, вказані в апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - адвоката Шахова О.М., на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.02.2021 року у справі № 707/2873/20 є безпідставними та необгрунтованими.

При цьому, відзив мотивований тим, що враховуючи, що попередньо - спірна земельна ділянка містила в своєму складі землі водного фонду - штучні водосховища, а порядку зміни цільового призначення під час її передачі у приватну власність Черкаською РДА дотримано не було, цільове призначення спірної земельної ділянки залишилось, як землі водного фонду - штучні водосховища.

Таким чином, Черкаською РДА під час відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 порушено порядок встановлення її цільового призначення, оскільки в силу вимог ст. 4 ВК України землі, зайняті штучними водосховищами, є землями водного фонду.

Як наслідок, прокурор у відзиві зазначає, що землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема, зайняті поверхневими водами; водотоками ( річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок ( у тому числі, струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

В цілому, доводи відзиву є аналогічним доводам позовної заяви прокурора, та зводяться до законності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відзиві заступник керівника Черкаської окружної прокуратури - Є. Троцько просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в особі адвоката Шахова О.М. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.02.2021 року у справі № 707/2873/20 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника прокуратури, представника відповідача, представників інших учасників сторін, які з?явились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог прокуратури про визнання незаконним та скасування розпорядження, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що спірна земельна ділянка межує з Кременчуцьким водосховищем, містить в своєму складі землі зайняті цим водосховищем та його прибережну захисну смугу.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року, в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки прийняте всупереч вимог чинного законодавства на момент виникнення правовідносин.

Суд першої інстанції зазначив, що перебування спірної земельної ділянки у приватній власності громадянина для індивідуального дачного будівництва не лише порушує право власності на неї держави, а й унеможливлює контроль за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням та забезпечення іншим громадянам конституційного права на доступ до таких земель.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність 10 громадян, у тому числі, ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,8000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва, а п. 3 спірного розпорядження земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення.

На підтвердження реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, на підставі рішення державного реєстратора реєстру речових прав на нерухоме майно Черкаського районного управління юстиції Бавикіна В.І. № 22190671 від 18.06.2015 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності за № 10092309 від 18.06.2015 року та видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 року.

Земельна ділянка загальною площею 0,8000 га, за рахунок якої у подальшому і сформовано спірну земельну ділянку, відведену у приватну власність ОСОБА_1 , належить до виду угідь - «піски» на підставі, затвердженої розпорядженням Черкаської РДА № 362 від 12.12.2014 року технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації вказаного масиву.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.4-4752/2-20 від 23.06.2020 року спірна земельна ділянка, яка сформована за рахунок загального масиву площею 0,8000 га, до проведення його інвентаризації обліковувалась як землі загального користування, в розрізі угідь - штучні водосховища.

Вбачається, що розпорядженням Черкаської РДА № 30 від 11.02.2015 року надано дозвіл двом громадянам, у тому числі, і ОСОБА_1 на розробку проектів землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту, за рахунок у подальшому проінвентаризованого масиву загальною площею 0,8000 га.

В подальшому, оскаружуваним розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою та передано у приватну власність 10 громадян, у тому числі, ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва.

З вище вказаного вбачається, що до передачі у власність громадянам, у тому числі, і ОСОБА_1 , земельної ділянки для потреб індивідуального дачного будівництва, остання мала в своєму складі землі водного фонду (штучні водосховища).

Так, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що, предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 27.04.2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва та віднесення її до категорії земель рекреаційного призначення; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 року, видане ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту для індивідуального дачного будівництва; скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.

Прокурор вважає, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду і не могла надаватися ОСОБА_1 у приватну власність.

З огляду на вказане, прокурор вважав, що відчуження ОСОБА_1 спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , а в подальшому, ОСОБА_2 також є неправомірним.

Отже, позовні вимоги заявлено прокурором, у тому числі, з підстав порушення Черкаською районною державною адміністрацією норм ЗК України при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 .

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об?єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

За змістом статті 1 ВК України дамби є гідротехнічними спорудами.

Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Згідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно ж до пункт «ґ» частини третьої статті 83 землі водного фонду, що належать до земель комунальної власності, взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема, громадян, передбачені положеннями частини другої статі 59 ЗК України.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об?єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об?єктів портової інфраструктури та інших об?єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 59 ЗК України).

За змістом зазначених норм права землі під водними об?єктами загальнодержавного значення, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об?єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі, струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, дійшов висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0026, площею 0,0800 га, розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району належить до земель водного фонду, оскільки знаходиться в межах Будище-Свидівоцької захисної дамби, а тому не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 .

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі листів Державного агентства водних ресурсів України № 3379/3/4/11-20 від 16.06.2020 року, згідно якого, проектна документація щодо відведення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не погоджувалась (а. с. 67), а також плану-схеми розміщення спірної земельної ділянки, наданого ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»(а. с.72-73) відповідно до якого підтверджено факт перебування спірної земельної ділянки в межах технічно-експлуатаційної зони Будище-Свидівської захисної дамби також підтверджується відповідною план-схемою розміщення спірної земельної ділянки та визначення по відношенню до неї 116 метрової технічно-експлуатаційної зони дамби, даних Держгеокадастру про те, що вказана земельна ділянка обліковувалася як землі загального користування (в розрізі угідь-штучні водосховища).

Отже, посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду є необґрунтованим, та таким, що не знаходить відображення у відповідності до матеріалів справи.

Рішення суб?єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер (висновки ВП ВС, викладені у постановах від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 року у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 року у справі № 126/1373/17).

Оскільки прийняття відповідного рішення розпорядником земель (за обставин цієї справи - РДА) є одним із елементів набуття особою права власності не земельну ділянку (фактично - підставою для цього), у разі встановлення незаконності виникнення такого права у зв`язку з допущеними порушенням законодавства при прийнятті такого рішення, воно може бути скасоване судом.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, висновки суду першої інстанції в цій справі по суті вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Черкаської РДА є вірними.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За правовим висновком Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 154/883/19-ц тлумачення наведеної норми права свідчить про те, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов?язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, суд у цій справі вірно зазначив про необхідність скасування державної реєстрації речових прав (права власності) на нерухоме майно, що є належним способом захисту порушених прав.

Отже, встановивши, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті ( статті 20,21, 63, 84 ЗК України), суд першої інстанції, з яким і погоджується апеляційний суд дійшов до правильного висновку про незаконність та правомірно скасував розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 27 квітня 2015 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», на підставі якого ОСОБА_1 отримала у приватну власність земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди «Будище-Свидівська дамба», і на яку поширюється спеціальний порядок надання й використання.

Враховуючи, що на підставі оскаржуваного розпорядження Черкаської РДА № 109 від 27.04.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 від 22.06.2015 року на спірну земельну ділянку та вказане розпорядження є незаконним, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вказане свідоцтво про право власності підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення вимог прокуратури щодо скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, оскільки вона проведена за відсутності правових підстав.

Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України пов?язане з позбавленням володіння, отже, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц міститься висновок про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов?язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов?язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц та у пункті 45 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України та ВК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 ЗК України.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов?язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов?язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, встановивши факт належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, дійшов правильного висновку, що вимога про усунення перешкод державі в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення ОСОБА_2 є законною та підлягає задоволенню, не потребує визнання недійсним правочину, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов?язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов?язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв?язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункти 40-43)).

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, як така, що знаходиться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди.

Отже, таке використання земельних ділянок водного фонду, яке не сприятиме досягненню зазначених цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об?єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об?єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей, у тому числі, через неналежну експлуатацію гідротехнічної споруди, яка знаходиться на відповідному водному об?єкті.

З огляду на вказане, закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а користування земельних ділянок у межах, зокрема, смуг відведення - переліком визначених цілей.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Кожен має право на безпечне для життя і здоров?я довкілля (частина перша статті 50 Конституції України).

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопад 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 у справі № 367/2022/15-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судами обставини та застосовані норми права, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність невідповідності заходу втручання держави у право власності поточного володільця спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

У справі, що переглядається, суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки водного фонду спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні захисних смуг, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, та їх передання у власність.

Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.

Вказані висновки спростовують доводи заявника, наведені у апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, а втручання в його право володіння є непропорційним та не відповідає легітимній меті.

Щодо доводів скаржника стосовно того, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що земельна ділянка відноситься саме до земель водного фонду, то колегія суддів апеляційного суду наголошує наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них. Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об?єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

З урахуванням вище наведеного, апеляційний суд констатує, що спірна земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 з кадастровим № :01:001:0026 відноситься до земель водного фонду, так як знаходиться в межах технічно-експлуатаційної зони державної гідротехнічної споруди, що відповідає вимогам ст. 4 ВК України та підтверджується наявними у справі доказами, а саме листами Управління державного агентства водних ресурсів України, а також планом-схемою розміщення спірної земельної ділянки, наданої ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», даними Держгеокадастру про те, що вказана земельна ділянка обліковувалася, як землі загального користування (в розрізі угідь-штучні водосховища).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9.-4671/2-20 від 19.06.2020 року документація із землеустрою щодо відведення у приватну власність спірної земельної ділянки на проведення державної експертизи - не надходила.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що згідно з приписами ч. 3 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягав також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Відповідно до Положення про Державне агенство водних ресурсів України, затверджене Указом Президента України № 453/2011 від 13.04.2011 року, Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністерства екології та природних ресурсів України.

Згідно листа Державного агентства водних ресурсів України № 3379/3/4/11-20 від 16.06.2020 року проектна документація щодо відведення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не погоджувалась.

Отже, посилання скаржника у справі на те, що прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду є необґрунтованим.

Доводи скаржника про те, що надані докази прокуратурою не може підтверджувати порушення законодавства при передачі особі земельної ділянки у власність апеляційний суд відхиляє, адже вказані раніше докази у розумінні вимог ст. 95 ЦПК України є письмовим доказом у справі, якому має надаватися оцінка судом при вирішенні спору по суті.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на неврахування правових позицій ВС України є безпідставними, оскільки зазначені скаржником правові висновки обумовлені іншими обставинами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в цілому, доводи апеляційної скарги є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу при задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог прокуратури, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шахова Олександра Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 15.06. 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.М. Новіков

О.В. Карпенко