Провадження № 2/638/1062/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.,

при секретарі - Рєзнік І.П.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про виплату сум належних працівнику при звільненні, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки з вимогами про: зобов`язання видати позивачу правильно заповнену трудову книжку; стягнення грошових в сумі щомісячної оплати посади старшого викладача, з урахуванням стажу та всіх надбавок з 16 серпня 2015 по день позитивного вирішення справи в суді; включення часу з 16 серпня 2015 року по день позитивного вирішення питання в науково-педагогічний стаж; зобов`язання оплатити лист непрацездатності за період з 25.08.2015 по 01.09.2015; стягнення моральної шкоди в сумі 1000 000 грн.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд: видати дублікат трудової книжки з записами про прийняття на роботу та кінцевим записом про звільнення, датою якого вважати запис в журналі видачі трудових книжок (тобто останній день роботи); також просив стягнути грошові кошти в сумі щомісячної оплати посади старшого викладача з 16 серпня 2015 по день запису в трудовій книжці про звільнення; також зарахувати в науково-педагогічний стаж час з 16 серпня 2015 по день запису в трудовій книжці про звільнення. Крім того, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що змінив суму моральної шкоди з 1 000 000,00 грн. на 5 000 000,00 грн. та наполягав на задоволенні позовної заяви в цій частині. Вказана заява щодо збільшення розміру моральної шкоди судом не прийнята до розгляду.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є кандидатом наук, доцентом, здобувачем наукового ступеня доктора наук КНУ ім. Т. Шевченка, вимушеним переселенцем з АР Крим, маючи 38 років науково-педагогічного стажу, працював на посаді доцента кафедри економічної теорії та міжнародної економіки Кримського інженерно-педагогічного університету АР Крим, проте після подій 2014 року вимушений був повернутись в Україну. Намагався самостійно працевлаштуватись у Харкові, проте всюди йому відмовляли, лише в. о. ректора ХНУРЕ сказав, що не проти прийняти його на роботу, проте не знає як це зробити. Після проведення конкурсу в. о. ректора ХНУРЕ запропонував йому роботу за строковим трудовим договором, на що позивач погодився. 15 вересня 2015 року позивач був звільнений з посади старшого викладача російської мови як іноземної. Перед звільненням позивач попросив у відділі кадрів оригінал своєї трудової книжки для здійснення ксерокопії трудової книжки, але на кафедрі її під час проведення занять викрали, про що було написано відповідну заяву до правоохоронних органів. На теперішній час позивачу не видали дублікат трудової книжки, після того як позивач тричі звертався з таким проханням до відповідача. Оскільки відповідач не повернув позивачу трудову книжку, на думку останнього відповідач повинен сплатити позивачу компенсацію в розмірі повної заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також включити цей час в час обчислення науково-педагогічного стажу. Факт звільнення позивача з допущенням порушень (невидача трудової книжки) та невиплата грошових коштів в оплату лікарняного листка негативно вплинула на психоемоційний стан позивача та порушила нормальні життєві зв`язки, що призвело до моральних страждань. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 1 000 000 грн. та просить стягнути її з відповідача.

Відповідач, Харківський національний університет радіоелектроніки (надалі ХНУРЕ), позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_3 працював у ХНУРЕ за строковим трудовим договором на посаді старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 по 27.08.2015. Позивач ОСОБА_3 12.08.2015 взяв у відділі кадрів трудову книжку терміном на 3 дні для зняття ксерокопії і завірення її у нотаріуса для особистих справ. 17.08.2015 ОСОБА_3 написав заяву з проханням видати йому дублікат трудової книжки у зв`язку з тим, що у нього (з його слів) вкрали трудову книжку. Для оформлення та видачі дубліката трудової книжки працівнику необхідно оплатити вартість бланку трудової книжки та надати документи, що підтверджують його попередню трудову діяльність до роботи в ХНУРЕ для внесення вказаних в документах даних до дублікату трудової книжки, що передбачено розділом 5 п.5.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Листом від 27.08.2015 №02.03/19-2045 (день звільнення ОСОБА_3 ) позивачу було повідомлено про вищевказану необхідність виконати умови законодавства України щодо заповнення і видачі дублікату трудової книжки, однак, ОСОБА_3 ні до адміністрації університету, ні до відділу кадрів не звертався. Також, відповідач зазначив, що у періоді, протягом якого ОСОБА_3 виконував обов`язки старшого викладача кафедри мовної підготовки ХНУРЕ, всі надані до відділу кадрів лікарняні листи були оплачені, лікарняний лист, дата закриття якого виходить за дату звільнення (з 25.08.2015р. по 01.09.2015р) до ХНУРЕ не надавався, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що протиправність у діях (бездіяльності) заподіювача моральної шкоди - Харківського національного університету радіоелектроніки - відсутня, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованою та безпідставною. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач, відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.05.2023 представника не направив, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання або про розгляд справи без участі представника відповідач не надіслав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

22.12.2014 ОСОБА_3 звернувся до університету із заявою про працевлаштування на умовах строкового трудового договору за угодою сторін на роботу на посаді старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 до 27.08.2015. На підставі вказаної зави згідно з наказом №20 від 19.01.2015 ОСОБА_3 прийнято на посаду та укладено строковий трудовий додговір за угодою сторін про роботу на посаді старшого викладача кафедри мовної підготовки з 15.01.2015 по 27.08.2015 з окладом 2556 грн.. доплатами: 15% посадового окладу за науковий ступінь, 25 % посадового окладу за вчене званняч та надбавкою - 30% посадового окладу за вислугу років.

27.08.2015 у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України ОСОБА_3 звільнено з посади з виплатою грошової компенсації за невикористані 42 календарні дні щорічної відпустки.

Як вбачається з копії розписки від 12.08.2015, яка підписана власноруч ОСОБА_3 , останній одержав трудову книжку для зняття ксерокопії та засвідчення її копії строком на 3 (три) дні. Також, встановлено, що 17.08.2015 позивач звернувся до в.о. ректору ХНУРЕ з заявою про видачу дублікату трудової книжки. На вказаній заяві міститься запис за підписом в.о. декана ФНІГ про те, що ОСОБА_3 ознайомлено з необхідністю встановлення факту втрати трудової книжки та умовами придбання нової трудової книжки для заповнення дублікату.

Згідно з копією трудової книжки, наданої позивачем, останній запис в ній зроблений 15.01.2015, а саме про прийняття на посаду старшого викладача кафедри мовної підготовки (підстава наказ №20к від 19.01.2015).

Таким чином, судом встановлено, що запис про звільнення в 2015 році ОСОБА_3 в трудовій книжці відсутній, оскільки на момент звільнення (27.08.2015) трудова книжка не знаходилась у відповідача, що унеможливлювало здійснення відповідачем такого запису.

Відповідно до п. 1.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 (далі -Постанова №301) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з п.3 Постанови №301 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку (п.7.1 Інструкції №58). На період дії укладеного трудового договору трудова книжка зберігається на підприємстві та видається у разі припинення трудового договору в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Положеннями пунктів 5.1, 5.3. Інструкції №58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. При цьому, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. При виписуванні трудової книжки, або вкладиша до неї, або дубліката трудової книжки власник або уповноважений ним орган стягує з працівника суму її вартості (пункт 6.1 Інструкції №58).

Таким чином, для отримання ОСОБА_3 дублікату трудової книжки йому необхідно було звернутися до уповноваженого органу ХНУРЕ з відповідною заявою (що і було зроблено позивачем), сплатити вартість дублікату трудової книжки та надати документи, що підтверджували його загальний стаж роботи на попередніх місцях до влаштування в ХНУРЕ.

Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним були виконані вимоги законодавства щодо отримання дублікату трудової книжки. Копія Акту неприйняття нової трудової книжки завкафедрою кафедри "Російська мова як іноземна" в 2015 році за станом на 09.09.2015, на яку посилається позивач у своїй заяві, не може бути належним та достатнім доказом у справі, оскільки не містить повну інформацію щодо предмета доказування, зокрема, прізвища посадової особи, яка відмовилась прийняти нову трудову книжку та лікарняний лист, дати події та підпису самого ОСОБА_3 , який вчиняв відповідні дії. Інших доказів в підтвердження вищезазначеного суду позивач не надав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення вимоги позивача щодо видачі йому дублікату трудової книжки немає, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

В частині стягнення на користь позивача грошових коштів в сумі щомісячної оплати посади старшого викладача, з урахуванням стажу та всіх надбавок з 16 серпня 2015, суд також не вбачає підстав для задоволення таких вимог, оскільки, як встановлено судом, позивача було звільнено з посади у зв`язку з закінченням дії строку трудового договору, на умовах якого позивача було прийнято на роботу, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, даний факт підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 23.02.2016, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2016 апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 23.02.2016 залишено без змін. Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо виплати йому сум заробітної плати за період, що охоплює час після звільнення, є необґрунтованими, факт виплати позивачу належних сум до дня звільнення останній не заперечував. У зв`язку з цим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судом не встановлено факту продовження трудової діяльності позивачем після 27.08.2015, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 про зарахування в науково-педагогічний стаж часу з 16 серпня 2015 по день запису в трудовій книжці про звільнення, оскільки відсутність запису про звільнення в трудовій книжці не з вини відповідача не є приводом для зарахування цього часу в загальний трудовий стаж за відсутності на те підстав.

Не підлягають задоволенню з мотивів, наведених судом вище, вимоги позивача про оплату листа непрацездатності за період з 25.08.2015 по 01.09.2015, оскільки позивачем не надано доказів надання такого листа відповідачу під час хвороби позивача та після його звільнення. Бланк (дублікат) листа непрацездатності, який був наданий КНП «Міська поліклініка №8» Харківської міської ради на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, не може бути належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо дати видачі самого листа непрацездатності та не спростовує висновків суду щодо недоведеності позивачем факту пред`явлення його у встановленому законом порядку та строки відповідачу. Згідно з довідкою від 02.02.2022 №04/17-93, за підписом головного бухгалтера ХНУРЕ, останній лист непрацездатності серії АВЗ 889286 (період хвороби 03.05.2015-08.05.2015) був оплачений відповідачем (платіжне доручення №1346 від 28.05.2015) в повному обсязі, в розрахунковий відділ бухгалтерії листки непрацездатності за серпень вересень 2015 року не надавалися. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позовних вимогах в частині оплати листа непрацездатності за період з 25.08.2015 по 01.09.2015 необхідно відмовити.

З приводу відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 1167 ЦК України.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки протиправність у діях (бездіяльності) заподіювача моральної шкоди -Харківського національного університету радіоелектроніки позивачем під час судового розгляду не доведена, вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що моральна шкода з відповідача стягненню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 16, 1167 ЦК України, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позова ОСОБА_3 до Харківського національного університету радіоелектроніки про виплату сум належних працівнику при звільненні, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2023.

Суддя В. В. Щепіхіна