Провадження № 2/947/970/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря Солтановської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за користування коштами,
Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «КБ «НАДРА» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 520/4189/14-ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Позивач стверджує, що на момент звернення з цією позовною заявою, рішення Київського районного суду міста Одеси, по справі № 520/4189/14-ц не виконано, сума заборгованості складає 42 095,70 дол. США.
У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача в примусовому порядку 3 788 (три тисячі сімсот вісімдесят вісім) доларів США 62 цента в порядку ст. 625 ЦК України.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В., яка ухвалою від 29.12.2022 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче судове засідання.
У зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_5 , справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Згідно повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 03.05.2023 року прийняла справу до свого провадження та призначила судове засідання.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.11.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у виконачому провадженні з виконання рішення у справі № 520/4189/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому документі № 520/4189/14-ц з виконання рішення від 02.10.2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.
За змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи вищенаведене, ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 520/4189/14-ц за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.
Зверетаючись до суду з позовом, позивач вказує, що рішення Київського районного суду міста Одеси, по справі № 520/4189/14-ц від 02.10.2014 року не виконано, сума заборгованості складає 3 788 (три тисячі сімсот вісімдесят вісім) доларів США 62 цента.
Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання, виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, заборгованість ОСОБА_3 , перед ТОВ «Консалт Солюшенс», що встановлена рішенням Київським районним судом м. Одеси від 02.10.2014 року у справі № 520/4189/14-ц є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.
За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В силу наведеного, у товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» виникло право вимагати від Відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості.
Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
В даному рішенні суду зазначається, що позивач в цій справі звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду.
Так, в цьому рішенні Верховний Суд дійшов таких висновків щодо правильного застосування норм права: 1. (пункти 32,33 рішення ВС) відповідно до цих пунктів, «Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи відповідача про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, відповідно до якої припис частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що грошове зобов`язання між сторонами про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди визначене за рішенням суду саме у гривні. А тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК України не суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.»
А тому, як вбачається з обставин справи, що зазначені в цій позовній заяві, то застосування до правовідносин між Відповідачем та Позивачем ст. 625 ЦК України не суперечить законодавству та судовій практиці, оскільки грошове зобов`язання між сторонами було встановлено рішенням суду саме у гривні.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, стати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Тобто Відповідач за цим рішенням зобов`язаний вчинити на користь Позивача певну дію, а тому ці правовідносини є зобов`язанням.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов 'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Якщо звернутись до положень ст. 11 ЦК України, то в ч. 5 цієї статті зазначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Так, в правовідносинах що склались між Позивачем та Відповідачем зобов`язання виникло саме на підставі рішення суду - з рішення Київського районного суду міста Одеси, по справі 520/1382/14-ц від 16.01.2015.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, зобов`язання Відповідача перед Позивачем є грошовим зобов`язанням.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до правової позиції встановленої Постановами Верховного суду України від 30 березня 2016 року у справі №5-86кз16, від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс1 та від 22 березня 2017 року у справі №363/3858/15-ц, які відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, встановлено, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 цього Кодексу.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи те, що відповідач не виконав рішення суду від 02 жовтня 2014 року, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 788,62 доларів США гривень.
За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 2 481,00 гривень.
На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 549, 610-612, 625, 1054, 1056-1 ЦК України, суд,
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за користування коштами - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.