ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 грудня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/8973/23

Провадження № 22-ц/818/2388/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліменів на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року, постановлену суддею Агаповим Р.О., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що на час видачі судового наказу у нього був відсутній борг перед стягувачем, оскільки ним добровільно сплачувались грошові кошти на утримання дитини. Крім того, на час видачі судового наказу між ним та стягувачем існував спір щодо визначення місця проживання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін посилаючись на те, що чинним законодавством передбачено право звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу тому з батьків з ким проживає дитина. Оскільки дитина на даний час проживає разом із нею, тому вона має право на стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначення апелянтом, що він оплачував деякі витрати на дитину не є підставою вважати такі виплати систематичними та стабільними, це лише значення того, що ним здійснювалась допомога в утриманні дитини, а отже не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Спору про права, як зазначає ОСОБА_2 , між сторонами не має. Дитина проживає разом із нею. Позов щодо визначення місця проживання поданий нею з метою здійснення реєстрації дитини за місцем її фактичного проживання.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду першої інстанції посилаючись на те, що на дату видачі оскаржуваного судового наказу борг по аліментам на утримання спільної дитини у нього був відсутній Вказує, що ОСОБА_1 не заперечувався факт того, що ним особисто на постійній основі в період з 2018 по 2023 року утримувалась їх спільна дитина та взагалі вся спільна із стягувачем родина, і що до січня 2023 року вони проживали однією сім`єю.

Крім того, наразі між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволеню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник, а саме добровільна сплата аліментів, не можуть бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Подання стягувачем до суду позовної заяви про визначення місця проживання дитини з матір`ю не спростовує факту проживання дитини із матір`ю на час видачу судового наказу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що у липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину.

02 серпня 2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 268,40грн.

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви зазначає, що в судовому наказі по даній справі двічі зазначено, що аліменти стягуються на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є явною помилкою при видачі судового наказу, оскільки спільна дитина осіб, що беруть участь у справі, є сином. Також вказує, що ним самостійно та добровільно через організацію Нова Пошта передавалися матері заявниці - ОСОБА_6 грошові кошти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 5000грн. Звертає увагу суду на те, що до винесення судом оскаржуваного судового наказу по даній справі, ОСОБА_1 отримувала від нього через свою мати грошові кошти на утримання дитини на протязі 3,5 місяців, починаючи з 25 липня 2023 року, у зв`язку з чим, станом на дату видачі судом оскаржуваного судового наказу у нього був відсутній обов`язок зі сплати аліментів, що є підставою для визнання оскаржуваного судового наказу по даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у нього із ОСОБА_1 є спір про місце проживання їх спільної дитини. Так, 28 серпня 2023 року, тобто того ж місяця, що й дата видачі наказу по даній справі, ОСОБА_1 було скеровано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до частини 5. ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що добровільна сплата аліментів не може бути підставою для висновку про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення аліментів шляхом звернення до суду з заявою про видачу судового наказу є правом стягувача, незалежно від добровільного виконання платником такого обов`язку.

Посилання ОСОБА_2 на наявність спору між ним та стягувачем щодо визначення місця проживання дитини, як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню колегією суддів не приймаються.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, останнім не заперечувався факт проживання дитини разом із матір`ю (стягувачем) на час видачі судового наказу. Як він зазначає, ним добровільно сплачувались матері стягувача грошові кошти на утримання дитини.

З приводу доводів ОСОБА_2 , що у судовому наказі помилково зазначено про стягнення аліментів на утримання доньки, замість сина то дана обставина не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Натомість ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про виправлення помилки у судовому наказі від 02 серпня 2023 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова