Провадження № 2/522/2669/23
06 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Шумило М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовом, у якому просив суд:
Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 25.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 був укладений договір фінансового лізингу № КВ-902, відповідно до якого позивач, придбав предмет лізингу, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ та передав у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № КВ-902 від 25.11.2020 р. Вартість об`єкта лізингу, в т.ч. ПДВ, на дату укладення договору складала 404 473,97 гривень. За даним договором, лізингоодержувач стосовно своїх зустрічних обов`язків повинен був прийняти об`єкт лізингу та користуватися ним відповідно до призначення та умов договору, а також вчасно та в повному обсязі сплачувати позивачу лізингові платежі та інші платежі, згідно умов договору, а також штрафні санкції та інші, пов`язані з використанням об`єкту лізингу платежі. Проте належного виконання лізингоодержувачем зобов`язань за цим договором лізингодавець не отримав, у зв`язку з чим позивачем 19 липня 2021 р. було направлено досудову вимогу про стягнення з відповідача заборгованості на суму 45 131, 08 грн. за договором фінансового лізингу № № КВ-902 від 25.11.2020 р. Лізингоодержувач не виконав вимоги, зазначені у повідомленні про усунення порушення за Договором фінансового лізингу, у зв`язку з чим лізингодавцем було направлено 30 липня 2021 року повідомлення про одностороннє розірвання (відмову ) від договору фінансового лізингу. У зв`язку з порушенням умов договору та наявністю заборгованості, позивач звернувся до суду.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився.
Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позовної заяви, виходячи з наступного.
25.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 , був укладений договір фінансового лізингу № КВ-902, відповідно до якого позивач (лізингодавець) набув у власність і передав відповідачеві (лізингоодержувачеві) у платне володіння та користування з правом викупу предмет лізингу, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 500 (5 461 см. куб./ газ/ бензин/ АКПП; Vin-код НОМЕР_2 ; тип кузову Седан В; чорного кольору; 2005 року випуску). Згідно із загальними умовами договору, лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до графіка платежів.
Позивач передав, а відповідач прийняв у користування предмет лізингу, вартістю 404 473, 97 гривень, на підставі акту прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу № КВ-902 від 25 листопада 2020 року.
30 липня 2021 року, у зв`язку з незадоволенням вимоги позивача № АЛ-387 про сплату боргу у встановлений строк та простроченням сплати чергового платежу, відповідно до Графіку сплати лізингових платежів за договором, лізингодавець в односторонньому досудовому порядку відмовився від договору.
Відповідно до п. 8.12 Загальних умов договору фінансового лізингу, припинення (відмова від договору) договору, не звільняє лізингоодержувача від сплати усіх нарахованих та несплачених платежів за договором.
З Акту звірки взаємних розрахунків за період: 25.11.2020 09.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 , за договором фінансового лізингу від № КВ-902 від 25 листопада 2020 року вбачається, що станом на 09.08.2022 р. заборгованість на користь ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», становить 38 777, 59 гривень.
Таким чином, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу від № КВ-902 від 25 листопада 2020 року на суму 38 777, 59 гривень підлягає задоволенню.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Пунктом 1 Статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.
Як зазначено у ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
У частинах 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу . До складу лізингових платежів включаються: сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.
Відповідно до п.п. 3, 4, 5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства;
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.
Відповідачем, в свою чергу, жодних доказів відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог не надано.
Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Стосовно вимоги вирішити питання про відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору та документально наданих судових витрат у справі, то дана вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Оскільки вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення документально наданих судових витрат у справі, то суд не вбачає підстав для її задоволення, з підстав того, що позивачем не уточнено, які саме витрати слід стягнути та не надано жодного доказу на підтвердження того, що вони були понесені позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 526, 530, 610-612, 626, 628, 629, 638, 639, 806 ЦК України, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 12.06.2023 р.
Суддя