ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1197/23

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1259/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є.,Шитченко Н.В.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на

рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Іванюк Т.І.) ухвалене в м. Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2014 року у розмірі 40457.12 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 33095.96 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7361.16 грн , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 26.05.2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 26 травня 2014 року в розмірі 33 095,96 грн та судовий збір в розмірі 2 356 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7361,16 грн. Суд вважав, що за кредитним договором № б/н від 26 травня 2014 року з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 33 095,96 грн, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що в січні 2022 року банком було зараховано на картковий рахунок сплату ним коштів у розмірі 3383,71 грн, при встановленому позивачем кредитному ліміті в розмірі 0,00 грн станом на 12 січня 2022 року, які банк фактично повинен йому повернути. Відповідач проводячи аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості зауважує, що банком проводились зарахування сплачених ним коштів на погашення заборгованості по відсотках, які не були сторонами кредитного договору належним чином узгоджені, що призвело до відсутності інформації з приводу загальної суми погашення відсотків. З наданої позивачем інформації про загальну суму внесених позичальником коштів вона становить 186599.12 грн та обліковується заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 33095.96 грн, що в 5.8 разів перевищує суму встановленого кредитного ліміту. Зазначене вказує на недостовірність відображеної у розрахунку заборгованості інформації. Відповідач вважає, що судом першої інстанції встановлено факт неправомірного нарахування відсотків та неустойки, але не встановлено розмір грошових коштів, які були зараховані позивачем на їх погашення.наданий позивачем розрахунок заборгованості не оформлений належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписавши заяву від 26.05.2014 року між сторонами, у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором. Відповідач не оспорює факт отримання крединих коштів та користування ними. Зазначене також підтверджується наданою банком випискою про рух грошових коштів по кахунку відкритому позивачем на ім`я відповідача. АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду на те, що всі операції, як зняття коштів так і їх погашення заборгованості за договором проводились саме з використанням отриманих кредитних карток. Банк не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо підрахунку отриманих в кредит коштів обмежуючись розміром встановленого кредитного ліміту, оскільки після часткової сплати кредитні кошти знову стають доступними для використання в межах сплачених сум. Суд першої інстанції, відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та первинних бугалтерських документів виписки про рух коштів по картрахунку відповідача вірно визначив загальну суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача і була обрахована як різниця між фактично отриманими кредитними коштами та сплаченими відповідачем без врахування нарахованих процентів та комісій. При цьому відповідач власного розрахунку суду не надав, як і не заявляв клопотання про призначення експертизи. Хибним є тверддення відповідача про сплату на погашення боргу набагато більшої суми ніж розмір встановленого кредитного ліміту, оскільки розмір кредитного ліміту і заборгованість за договором є зовсім різними величинами. Сума сплачених коштів в рахунок повернення отриманого кредиту залежить від частоти використання і повернення кредитних коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

По справі встановлено, що 26.05.2014 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту, відповідно до якої відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua. ( а.с. 18)

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до червня 2015 року, № НОМЕР_2 строком дії до січня 2018 року, № НОМЕР_3 строком дії до січян 2022 року, Отримання карток особисто ОСОБА_1 , відповідачем не оспорюється. ( а.с.17)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку в період з травня 2014 року по 9 лютого 2022 року. Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 24.01.2022 року шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування в АДРЕСА_1 ( супермаркет Фора) на суму 1820 грн. ( а.с. 54-80)

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідача не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до довідки кредитний ліміт змінювався на протязі часу користування відповідачем кредитними картками. Останній раз кредитний ліміт було зменшено 12.01.2022 року до 00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував погодження у письмовому вигляді відсоткової ставки та порядку сплати відсотків. Зазначав про те що не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанком, які діяли на час підписання анкети-заяви.

Станом на 13.03.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 40457.12 грн з них по тілу кредиту 33095.96 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7361.16 грн.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги , АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» від 22 листопада 2011 року процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.05.2014 року, посилався Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщений на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Судом першої інстанції було правомірно встановлено факт того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, правомірним також є висновок про те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.05.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 04 квітня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей (а. с. 54-80).

Із виписки по картковому рахунку відповідача, доданої до позовної заяви, вбачається, що він користувався кредитними коштами у АТ КБ «Приватбанк» з 26.08.2011 року і 25.08.2011 року було видано картку № НОМЕР_1 строком дії до червня 2015 року та на підставі Анкети-заяви від 26.05.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 26.05.2014 року року та погашав заборгованість.

Так, із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період часу з 26.08.2011 по 01 січня 2023 року вбачається, що баланс на кінець періоду становить від`ємне значення 40457,12 грн , загальні витрати по картці становлять 381629.48 грн, а надходження 341172,36 грн (а.с.54-80).

Також відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 27,60 %, 32.40 % та 42 %, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення відсотків за користування кредитом, а в останню чергу на погашення основної суми боргу.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача по справі за кредитним договором №б/н від 26.05.2014 року, за період з 26.05. 2014 року по 31.01. 2023 року, що складається з періодів: з 26.05. 2014 по 31.08. 2015 року, з 01 .09. 2015 року по 30.06 2019 року, з 01.07. 2019 року по 31.01. 2023 року, суд встановив, що відповідач внесла на погашення кредитної заборгованості за період з 26.05. 2014 року по 31.01. 2023 року 318638.39 грн, з яких банком віднесено на погашення заборгованості за тілом кредиту 306648.51 грн; на погашення відсотків 11589.88 грн; на погашення пені 400 грн. Різниця між зарахованими банком коштами на погашення заборгованості та сумою коштів, які відображені у виписці, як надходження становить 22533,97 грн (341172,36 -318638.39=22533,97)

Враховуючи, що виписка по рахунку відображає період користування кредитними коштами починаючи з 26.08.2011 року і за цей період часу відповідач знімав кошти та вносив кошти на погашення кредитної заборгованості, а суду надані докази щодо наявності договірних відносин починаючи з 26.05.2024 року, то відсутні підстави вважати що між сторонами не існувало договірних відносин починаючи з 26.08.2011 року і саме за цей період часу була внесена сума у розмірі

22533,97 грн.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що зазначена у виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 40457,12 грн, за період часу з 26.08.2011 по 01.01.2023 року року є заборгованістю по процентам, які нараховані позивачем у справі без відповідної правової підстави та не узгодженої сторонами при укладенні відповідного договору.

Відповідачем ОСОБА_1 під час слухання судом першої інстанції заявлялись клопотання щодо витребування у позивача інформації про суму коштів, яка була внесена ним на погашення кредитної заборгованості та сума коштів отримана ним в якості кредиту. Зазначені клопотання були залишені позивачем поза увагою.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме виписці по картковому рахунку, розрахунку заборгованості, довідці про встановлений ліміт та довідці про видані відповідачу кредитні картки. Отже доводи апеляційної скарги щодо зарахування банком коштів сплачених відповідачем у рахунок повернення фактично отриманих коштів на погашення відсотків та невідповідності суми заборгованості по кредиту заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості за тілом кредиту та у частині судового збору, відмовивши у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001 м. Київ вул. Грушевського, буд. 1 Д) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) 4026 грн у повернення судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: