Постанова

Іменем України

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 707/2462/17

провадження № 61-252св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури,

відповідачі: Свидівоцька сільська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Починок Юлія Вадимівна, Будищанська сільська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді

Смоляра О. А., від 01 липня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л., від 29 листопада 2022 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Починок Ю. В., в якому, остаточно сформулювавши позовні вимоги, просив суд усунути перешкоди територіальній громаді

с. Свидівок у користуванні та розпорядженні майном, шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області від 23 грудня 2014 року № 47-5 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок

у власність громадянам» у частині відведення земельних ділянок,

площею 0,25 га: ОСОБА_5 - кадастровий номер :04:002:0600, ОСОБА_7 - кадастровий номер :04:002:0601, ОСОБА_6 - кадастровий номер :04:002:0599, ОСОБА_4 - кадастровий номер :04:002:0602;

- скасування державної реєстрації права приватної власності

ОСОБА_1 : за № 21509541 від 21 липня 2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0601; за № 21508840

від 21 липня 2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0602, з одночасним припиненням речових права на них;

- скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 : за № 9480354 від 24 квітня 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0599; за № 9481039 від 24 квітня 2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0600, з одночасним припиненням речових права на них;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами: :04:002:0601, :04:002:0602;

- зобов`язання ОСОБА_2 повернути на користь територіальної громади

с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами: :04:002:0599, :04:002:0600.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району від 23 грудня 2014 року № 47-5 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок

у власність громадянам» затверджено проект землеустрою та надано

у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 земельні ділянки, площею 0,25 га, кожному по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на спірні земельні ділянки рішенням державного реєстратора було зареєстровано за вищевказаними особами, які у подальшому на підставі договорів купівлі-продажу передали свої речові права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який

у свою чергу відчужив належні йому земельні ділянки ОСОБА_1 .

На думку прокурора, зазначене рішення сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області є протиправним, оскільки спірні земельні ділянки розташовані у межах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища, а тому на них відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил, заборонено індивідуальне будівництво, а відповідно до статей 58, 88 ВК України,

статей 58, 60, 61 ЗК України спірні земельні ділянки можуть перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише

у користування та для спеціально визначених цілей.

Прокурор зазначив, що у зв`язку з тим, що спірні земельні ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, проект землеустрою щодо їх відведення підлягав обов`язковому погодженню структурним підрозділом Черкаської обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, Державним агентством водних ресурсів України, що в порушення вимог статті 186-1 ЗК України зроблено не було, а також не була проведена державна експертиза проектів відведення земельних ділянок.

Крім того, спірні земельні ділянки на момент передачі у власність фізичним особам перебували за межами населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, а тому необхідно було зробити детальний план території, що також у порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зроблено не було.

Інформація про рух справи в судах

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня

2018 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю того, що спірні земельні ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги та поза межами населеного пункту с. Свидівок Черкаського району Черкаської області.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при зверненні до суду прокурором не дотримано вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення до звернення до суду суб`єкта владних повноважень, який не здійснював або здійснював неналежним чином захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області задоволено частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів виходила з того, що суд першої інстанції не перевірив доводи про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду, не з`ясував чи відповідають встановлені сільською радою розміри прибережної захисної смуги нормативним розмірам прибережних захисних смуг, встановленим статтею 88 ВК України та статтею 60 ЗК України, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того Верховний Суд не погодився із висновками апеляційного суду щодо недотримання прокурором вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня

2022 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Суд першої інстанції, виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки спірні земельні ділянки не перебувають в межах прибережної захисної смуги. Також суду не було надано доказів того, що спірні земельні ділянки перебувають поза межами населеного пункту с. Свидівок.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня

2022 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад учасників справи.

Колегія суддів виходила з того, що особами, яких безпосередньо стосується оспорюване рішення сільської ради від 23 грудня 2014 року № 47-5, яке прокурор просить визнати незаконним та скасувати, є ОСОБА_7 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а отже вони мали брати участь у справі як відповідачі.

Також апеляційний суд звернув увагу, що хоча прокурор разом із заявою про зміну предмету позову подавав клопотання про залучення ОСОБА_7 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як співвідповідачів, однак це клопотання не було розглянуте судом першої інстанції. Рішення по клопотанню не прийнято, вказані особи в якості співвідповідачів до участі в справі залучені не були.

Незалучення цих осіб до участі у справі позбавляє їх права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом лише для відповідача, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, заяви про застосування позовної давності тощо.

Однак на стадії апеляційного розгляду усунути такі процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, неможливо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури просить оскаржувані судові рішення скасувати, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 грудня 2022 року перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратуриподав касаційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень прокурор вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц,

від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада

2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі

№ 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц,

від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, у справі № 372/2180/15-ц, від 11 лютого 2020 року у справі № 915/572/17, від 06 серпня 2021 року у справі № 910/20607/17, від 09 червня 2021 року

у справі № 369/1873/18, від 19 січня 2022 року у справі № 707/1933/20,

від 01 грудня 2020 року у справі № 916/1935/19, постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вважає, що апеляційний суд, дійшовши висновку про неналежність суб`єктного складу учасників справи, не дав оцінки позовним вимогам про усунення перешкод територіальній громаді с. Свидівок в користуванні та розпорядженні земельними ділянками водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки з одночасним припиненням речового права на них останніх набувачів та зобов`язання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повернути землі на користь територіальної громади с. Свидівок.

Зауважує, що відмова у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення сільради не перешкоджало суду апеляційної інстанції розглянути позов в межах вимог про усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні землями водного водну.

Звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові

від 09 червня 2021 року у справі № 369/1873/18, та вказує, що відмова апеляційним судом у задоволенні позову з підстав невиконання судом першої інстанції приписів процесуального законодавства щодо встановлення належності відповідача під час вирішення спору по суті порушує права позивача, оскільки ним подавалась заява про залучення співвідповідачів, яка не була розглянута з вини суду першої інстанції.

Крім того, наголошує, що відмова у проведенні земельно-технічної експертизи у справі, що стосується земель водного фонду, перешкоджає встановленню всіх обставин справи та ухваленню судового рішення, яке б відповідало вимогам статей 263, 265 ЦПК України.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокурора, доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки відзив подано з пропуском строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Фактичні обставини справи

Рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району від 23 грудня 2014 року № 47-5 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 земельні ділянки, площею 0,25 га, в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради в межах населеного пункту по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У грудні 2014 року державним реєстратором було зареєстровано право власності та видано свідоцтва на право власності на земельні ділянки, площею 0,25 га:

- ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2014 року, кадастровий номер 712498600:04:002:0600;

- ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2014 року, кадастровий номер 712498600:04:002:0601;

- ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 від 26 грудня 2014 року, кадастровий номер 712498600:04:002:0599;

- ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 26 грудня 2014 року, кадастровий номер 712498600:04:002:0602.

24 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були укладені уклали договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок

№ 2-492, № 2-496.

24 квітня 2015 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були укладені договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок № 2-502, № 2-499.

У подальшому ОСОБА_3 продав належні йому земельні ділянки ОСОБА_1 .

На момент звернення прокурора до суду власниками спірних земельних ділянок були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначені висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі

№ 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц;

від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Із системного аналізу положень статті 51 ЦПК України вбачається, що заміна первинного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідачів належить до повноважень суду першої інстанції.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

У розглядуваній справі суд першої інстанції залишив поза увагою, що прокурор, змінивши предмет позову, подав заяву про залучення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до участі у справі як співвідповідачів (т. 4 а. с. 155-161).

Прийнявши заяву про зміну предмета позову, районний суд у порушення норм процесуального права не розглянув заяву прокурора про залучення співвідповідачів.

Апеляційний суд правильно звернув увагу на вказані порушення, однак Верховний Суд не може погодитись із тим, що помилка допущена судом першої інстанції є підставою для відмови у позові.

Відмова у позові лише через не вирішення судом клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів чи заміну неналежного відповідача буде суперечити, зокрема принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки в такому випадку позивач отримує негативне для себе рішення не через власні дії (недоведеність позовних вимог, невчинення процесуальних дій, тощо) і не через дії відповідача (надання доказів, які доводять необґрунтованість позовних вимог, тощо), а фактично через дії (бездіяльність) суду.

Вказане узгоджується із висновками Верхового Суду у постанові

від 09 червня 2021 року в справі № 369/1873/18, на які посилався прокурор у касаційній скарзі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки висновки судів по суті вирішення справи мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, Верховний Суд у цій постанові не дає оцінку законності та обґрунтованості позовних вимог прокурора.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки не встановлення фактичних обставин за участі належних сторін унеможливлює ухвалення судом касаційної інстанції остаточного рішення щодо заявленого прокурором спору.

Оскільки суд першої інстанції за клопотання прокурора не вирішив питання про залучення до участі у справі співвідповідачів, а апеляційний суд відповідно до наявних у нього повноважень не може ефективно усунути ці порушення, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня

2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович