Дата документу 15.06.2023 Справа № 335/6587/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/6587/22Головуючий у 1-й інстанції Романько О.О. Повний текст рішення складено 07.04.2023 року.
Пр. № 22-ц/807/1079/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП в Запорізькій області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою (а.с. 1-53), до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду на загальну суму 226032,26 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що відповідно до вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07.06.2021 було виправдано ОСОБА_1 за висунутим їй обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.02.2022 вищевказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.05.2022 відмовлено прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 07 червня 2021 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 . Касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернуто прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури.

Під час розслідування кримінального провадження відносно позивача органами досудового розслідування обмежувалися її конституційні права шляхом проведення обшуку за місцем роботи та обрання запобіжного заходу.

Внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, проведення обшуку на роботі та перебування під слідством і судом, а також публічне розголошення даних про причетність позивача до скоєння тяжкого корупційного злочину, їй була спричинена моральна шкода.

Моральна шкода полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин із колегами по роботі, необхідності прикладання додаткових зусиль для організації свого життя і налагодження стосунків з оточуючими, тривалих душевних стражданнях, які вплинули на її здоров`я і спровокували розвиток глибокої депресії.

Внаслідок незаконних дій відповідачів у ОСОБА_1 понад 3 роки було порушено звичний уклад життя.

ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 15.03.2019 (день письмового повідомлення про підозру) по 07.02.2022 (дата набрання виправдувальним вироком суду законної сили), тобто повних 34 місяці та 24 днів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у редакції, чинній на час подання позову, установлено з 01 січня 2022 року мінімальну заробітну плату на рівні 6500,00 грн. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 226032,26 грн. (6500 грн. х 34 міс. + 6500/31 х 24 днів).

Вважають, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 226032,26 грн., що відповідатиме засадами розумності, поміркованості та справедливості. Також просили вирішити питання щодо судових витрат.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Романько О.О. (а.с. 54). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 57) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року (а.с. 157-163) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 226032,26 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі у цій справі подали апеляційні скарги:

- відповідач ГУНП в Запорізькій області у своїй апеляційній скарзі (а.с. 166-171) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області відмовити в повному обсязі;

- відповідач Запорізька обласна прокуратура у своїй апеляційній скарзі (фактично оскаржуючи рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог позивача - а.с. 175-183) просила змінити рішення суду першої інстанції у цій справі, зменшивши розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 моральної шкоди; змінити розподіл судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги; компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, сплачений судовий збір на користь Запорізької обласної прокуратури.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 172).

Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами у цій справі відкрито 25 квітня 2023 року та 03 травня 2023 року відповідно (а.с. 191, 207), відстрочено Запорізькій обласній прокуратурі сплату судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги скаржника (а.с. 207, зворот), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 192, 208).

Оскільки, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 214-217).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ГУНП в Запорізькій області у цій справі підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга Запорізької обласної прокуратури - підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право … змінити рішення (п.2).

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, правильно керувався ст.ст. 2, 3, 10-13, 81-82, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України та правильно виходив із того, що позивач у цій справі має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави при вищевикладених обставинах, проте, помилився у розмірі останньої.

Оскільки, суд першої інстанції не звернув належної уваги у цій справі на вимоги ч. 1 ст. 252 ЦК України (визначення строку та терміну) та зокрема перебування позивача ОСОБА_1 під слідством і судом 34 місяці 23 дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Оскільки, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Проте, суд першої інстанції при визначенні періоду (строку) перебування позивача ОСОБА_1 під слідством і судом неправильно вирахував саме календарну кількість днів такого періоду.

Оскільки, як правильно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом з дня повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме з 15.03.2019 року до набрання чинності виправдувальним вироком Токмацького районним суду Запорізької області, який набрав законної сили 07.02.2022 року, проте суд першої інстанції помилково зазначив, що вищевказаний період складає повних 34 місяці та 24 дні.

Тому, правильним є наступний розрахунок: період з 15.03.2019 року по 07.02.2022 року складають: - 34 місяці (по 15.01.2022 року включно) та 23 дні (з 16.01.2022 року по 07.02.2022 року включно).

Оскільки, період перебування позивача під слідством та судом складає 34 місяці 23 дні з 15.03.2019 року по 07.02.2022 року, суд першої інстанції мав стягнути на користь позивача з держави моральну шкоду у розмірі сумі 225983,33 грн. (34 місяці х 6500 грн. + 23 дні х 6500 грн.: 30 днів), який належним і достатнім, та де базовим критерієм нарахування є мінімальний розмір заробітної плати.

Таким чином, вказаний розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, оскільки останній обрахований у мінімальному розмірі, передбаченому Законом, зважаючи на строк фактичного перебування позивача ОСОБА_1 під слідством і судом (34 місяці 23 дні), враховуючи відсутність підстав для відшкодування шкоди у більшому розмірі, ніж передбачено Законом.

За змістом ст. 20 ч. 1 ЦПК України В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позовні вимоги не збільшувались позивачем у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати під час розгляду цієї справи судом першої інстанції. Позивач із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, у тому числі в частині відмови, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог…

Відповідно до вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги …, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача ГУНП в Запорізькій області є такими, що фактично дублюють доводи заперечень відповідача у проти позову позивача у цій справі суді першої інстанції (відзив а.с. 80-96), яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ГУНП в Запорізькій області, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині задоволення позову позивача відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури - ґрунтуються, а доводи апеляційної скарги ГУНП в Запорізькій області не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи,

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційну скаргу ГУНП в Запорізькій області слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури слід задовольнити, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року у цій справі слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди до 225983,33 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6, 13 ЦПК України у разі:

- задоволення апеляційної скарги Запорізької апеляційної прокуратури, остання має право на компенсацію за рахунок держави понесених нею документально підтверджених судових витрат у цій справі у вигляді судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 3721,50 грн. (платіжне доручення № 874 від 01.05.2023 року на суму 3721,50 грн. а.с. 206),

- відмови у задоволенні апеляційної скарги ГУНП в Запорізькій області, останнє не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральної шкоди до 225983,33 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати Запорізької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909973), пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 3721,50 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому постановою КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 15.06.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.