Справа № 199/4070/23
(2/199/1808/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: представника позивача Гребенара О.В.,

представника відповідача Гусєва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви для нового розгляду по суті в частині вимог до МТСБУ. В обґрунтування своїх позовних вимог до вказаного відповідача позивач в позовній заяві послалась на те, що 18 жовтня 2021 року приблизно о 18 годині 55 хвилин на пр. Перемоги в м. Лозова Харківської області з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої позивачу, як пішоходу, завдано тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. На лікування позивачем було витрачено 32439,94 гривень. Крім того, позивач, хоча і є пенсіонером, на період свого лікування тимчасово втратила працездатність на 4 місяці, а тому розмір завданої їй цим шкоди становить 24000 гривень (6000 гривень мінімальна щомісячна зарплата х 4 місяці). Таким чином, загальний розмірі завданої позивачу майнової шкоди становить 56439,94 гривень. Оскільки ж цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вищевказаної ДТП застрахована не була, то позивач просить стягнути вищевказану майнову шкоду, завдану їй, з відповідача в повному обсязі.

Ухвалою амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2003 року, 12 липня 2023 року, 16 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на полягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, подав до суду відзив, в якому також просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позивачем не надано доказів тимчасової втрати працездатності, а заявлені витрати на лікування є необґрунтованими та недоведеними, зокрема через недоведеність їх необхідності та призначення закладом охорони здоров`я. Повністю підтверджуються лише витрати на лікування в розмірі 17700 гривень. Також позивачем не подано відповідачу, як страховику, копії документів з необхідними додатками для вирішення питання про можливість сплати регламентної виплати.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що саме МТСБУ є належним відповідачем, відповідно до правової позиції суду касаційної інстанції попереднє звернення потерпілої особи до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутись до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування. Послався представник позивача і на доведеність заявленого розміру майнової шкоди, зокрема на подання копій квитанцій з аптек про придбання медичних препаратів, необхідних для лікування позивача від отриманих тілесних ушкоджень. Крім того, представник позивача послався на те, що за законом відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, не пов`язано із наявністю довідки про тимчасову втрату працездатності, в отриманні якої у позивача наявні складнощі у зв`язку із активними бойовими діями на території Харківської області.

У своїх письмових поясненнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, знову пославшись на неподання позивачем до МТСБУ заяви із необхідним пакетом для вирішення питання про можливість виплати страхового відшкодування, а також зазначив, що позивачем невірно розраховано суму шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, оскільки правильним є розрахунок такої шкоди у відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 200 гривень. Представником відповідача наведено власний розрахунок, згідно яким розмір шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, має становити 4600 гривень.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2021 року сталася ДТП. Так, у вказаний день о 18 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по пр. Перемоги в м. Лозова Харківської області, де в порушення вимог п.п.2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху відволікся від керування автомобіля на свого пасажира, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 (позивача по справі), яка рухалась по дорозі зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, закриті внутрішньо суглобові переломи медіального та латерального виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом правої малогомілкової кістки в верхній третині з незначним зміщенням уламків. За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більше ніж 21 день. Викладені фактичні обставини та наслідки ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні були встановлені вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року по справі №199/4398/22 (провадження №1-кп/199/465/22), який ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, окрім вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до МТСБУ, залишено без змін, і яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, із призначенням йому відповідного покарання. Відтак, викладені у вироку фактичні обставини та вина ОСОБА_2 у завданні позивачу шкоди відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія вироку та ухвали наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з інформації з централізованої бази даних МТСБУ, доступ до якої є загальнодоступним (https://policy-web.mtsbu.ua/), станом на 18 жовтня 2021 року транспортний засіб «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 не є забезпеченим транспортним засобом, і відповідно договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким вказаний автомобіль значиться як забезпечений транспортний засіб, а ОСОБА_2 як страхувальник чи особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на момент ДТП був відсутній (не укладався). Дані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довідки, не заперечувались і сторонами в судовому засіданні, а також вбачаються зі змісту вищевказаного вироку суду.

Відповідно до копії виписки №4227/1 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області позивач, яка є пенсіонером, у період з 18 жовтня 2021 року по 25 жовтня 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зазначеному медичному закладі із діагнозом перелом верхнього кінця плечової кістки, множинні переломи гомілки. Рекомендовано ортопедичний режим, оперативне лікування в плановому порядку. Позивача направлено до Харківської обласної травматологічної лікарні.

Згідно копії виписки №5384 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна травматологічна лікарня» позивач, є пенсіонером, у період з 25 жовтня 2021 року по 24 листопада 2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зазначеному медичному закладі із діагнозом закритий уламчастий перелом проксимального відділу правої плечової кістки зі зміщенням, закритий уламчастий внутрішньосуглобовий перелом правого медіального та латерального виростку великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом проксимального відділу правої малогомілкової кістки зі зміщенням. Мається великий перелік призначеного медикаментозного лікування, рекомендовано амбулаторне лікування в поліклініці за місцем проживання у травматолога з 25 листопада 2021 року, дотримання ортопедичного режиму, збереження іммобілізації коминковою пов`язкою 14 днів, збереження іммобілізації ортезом правої нижньої кінцівки 3 місяці, надано рекомендації щодо подальшої медикаментозної терапії.

Відповідно до копії довідки КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 05 квітня 2022 року позивач дійсно проходила курс стаціонарного лікування у зазначеному медичному закладі в період 18 жовтня 2021 року по 25 жовтня 2021 року з приводу триманих тілесних ушкоджень у ДТП.

Згідно копії довідки КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна травматологічна лікарня» про термін тимчасової непрацездатності для подання до страхової організації від 19 червня 2023 року позивач дійсно знаходилась на стаціонарному лікування у травматологічному відділенні зазначеного медичного закладу в період з 25 жовтня 2021 року по 24 листопада 2021 року.

Також судом встановлено, що з наданих стороною позивача доказів підтверджуються витрати позивача на своє лікування, зумовлене ДТП від 18 жовтня 2021 року, в загальному розмірі 28636,35 гривень, з яких 8796,35 гривень витрати на медичні препарати та супутні медичні засоби (фленокс 548,25 гривень, дексалгін 605 гривень, нормовен 153,6 гривень, мовіназа 386,7 гривень, цефтріаксон 145 гривень, інфулган 396,54 гривень, дексаметазон 166,76 гривень, нейрорубін 238,36 гривень, фуцис 46,8 гривень, омез 109,12, плазмовен 125,2 гривень, реналган 62,8 гривень, хартмана 124,8 гривень, реосорбілакт 614 гривень, аспаркам 33,1 гривень, левофлоксацин 271,5 гривень, кедол 175,3 гривень, клексан 160,86 гривень, вітамін С 11,9 гривень, ношпа 100,78 гривень, гіалуронова кислота 3600 гривень, вата 46,08 гривень, спирт 37,8 гривень, шприци 135,8 гривень, бинти 254,15 гривень, рукавички 103,2 гривень, кетолонг 32,42 гривень, система (крапельниці) 110,53 гривень), 940 гривень аналізи, 300 гривень УЗД, 900 гривень КТ, 17700 гривень ортез колінний довгий, пов`язка ДЕЗО, набір титанових імплантів для остеосинтезу плечової кістки. Дані обставини підтверджуються наданими позивачем копіями квитанцій та рахунків, які узгоджуються із призначеннями лікарів та відповідають своєму призначенню з огляду на характер отриманих позивачем тілесних ушкоджень в ДТП. При цьому, суд не приймає до уваги ту частину копій квитанцій та рахунків, наданих позивачем на підтвердження всієї заявленої нею суми вартості медичного лікування, зміст яких (копій) внаслідок їх поганої якості не може бути встановлений судом та/або не узгоджується із призначеннями лікарів та характером отриманих позивачем тілесних ушкоджень, які вказані у медичних виписках позивача.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Разом з тим, оскільки на даний час відповідного спеціального закону, до якого відсилає бланкетна норма ст.1177 ЦК України, немає, суд приходить до висновку, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню загальні правила цивільної відповідальності за завдання шкоди фізичній особі в рамках деліктних правовідносин.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать: витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями ст.1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.ст.1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Згідно ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до ст.41 п.41.1 пп.а), п.41.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Нормою до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням з урахуванням останніх змін (з 21 вересня 2019 року), за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

Згідно ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Нормою ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

В свою чергу, відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установити у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі за період з 1 січня по 01 грудня (не включно) 6000 гривень.

Положеннями ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування із певними додатками.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст.32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пп.«а» п.41.1 ст.41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Нормою ст.16 ЦК України визначено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, керуючись наступним.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою матеріальної шкоди (збитків), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість регулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода потерпілій особі завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхової організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника (володільця/користувача) транспортного засобу, винного у заподіянні шкоди (заподіяної майну та/або життю та здоров`ю) потерпілій особі. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником (володільцем/користувачем) авто (страхувальником або особи, відповідальність якої застрахована) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником шкоди потерпілій особі. Якщо ж винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП. За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди. В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати).

Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.

Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Правильним є висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку. Такий правовий висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №465/4287/15.

Положення ч.1 ст.128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України як юридичної особи, на яку ст.41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди. Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі №264/6326/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №465/4621/16-к.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Досягнення особою пенсійного віку не припиняє її конституційного права на працю та не позбавляє права на отримання відшкодування втраченого заробітку незалежно від того чи отримувала ця особа пенсію. Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі №130/2907/16-ц.

Для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Саме лише невстановлення МСЕК ступеня втрати працездатності при встановленні групи інвалідності позивачу не може свідчити про відсутність втрати працездатності в момент отримання позивачем травми. Наведений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року по справі №906/1318/19.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №227/7154/13-к зазначено, що «системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту».

Стосовно обставин спірних правовідносин, то в ході розгляду справи судом підтверджено такі заявлені позивачем і необхідні та обов`язкові для встановлення фактичні обставини, як то: факт настання ДТП від 18 жовтня 2021 року з вини ОСОБА_2 , який на законній підставі керував автомобілем «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 і на момент цієї ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник/володілець транспортного засобу в розумінні п.п.1.4, 1.6, 1.7 ст.ст.1, 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; завдання внаслідок вказаної ДТП потерпілій особі позивачу по справі шкоди здоров`ю у вигляді шкоди, пов`язаної з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності; нездійснення МТСБУ відповідної регламентної виплати на користь позивача в порядку відшкодування означеної шкоди через наявність між сторонами спору щодо грошового розміру такої шкоди. З огляду на такі обставини спірних правовідносин, а також враховуючи наведені вище правові позиції Верховного Суду, у позивача виникло право подати до суду даний позов до відповідача про стягнення невиплаченої регламентної виплати. З цих підстав позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частковому.

Частковість задоволення позовних вимог полягає у зменшенні заявлених до стягнення витрат на лікування позивача з 32439,94 гривень до 28636,35 гривень, оскільки саме останній розмір знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи по суті належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, про що судом зазначалось вище за текстом рішення при наведенні підтвердженої вартості лікування. Решта доказів, які подані позивачем на підтвердження заявленої суми лікування (копії деяких чеків та квитанцій), суд, як зазначалось вище, не приймає до уваги, оскільки якість таких доказів (копій документів) не дозволяє встановити їх зміст або ж зазначені у них витрати не узгоджуються зі здійсненими призначеннями лікарів та характером отриманих позивачем тілесних ушкоджень.

Крім того, частковість задоволення позовних вимог полягає у зменшенні заявленого до стягнення розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою позивачем працездатності, з 24000 гривень до 8000 гривень, що зумовлено помилковим розрахунком такої шкоди стороною позивача. Хибним є і розрахунок означеної шкоди, здійснений стороною відповідача на суму 4600 гривень. За таких обставин судом здійснено власний розрахунок вказаної шкоди, за наслідками якого визначено суму 8000 гривень, що і підлягає стягненню. Проведений судом розрахунок шкоди полягає в наступному. Так, в ході розгляду справи було підтверджено належними і допустимими, достатніми і достовірними доказами факт тимчасової втрати позивачем працездатності лише за період з 18 жовтня 2021 року по 24 листопада 2021 року (період перебування позивача на стаціонарному лікуванні у медичних закладах), решта заявленого позивачем періоду не підтверджена жодними доказами, ґрунтується виключно на поясненнях сторони позивача, які не є джерелом доказів у розумінні ст.76 ЦПК України, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.81 ч.6 ЦПК України). На момент ДТП і проходження лікування позивач була і є пенсіонером, не працювала, а відтак розмір відповідного відшкодування має розраховуватись, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ст.1195 ЦК України, ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розмір мінімальної заробітної плати у жовтні та листопаді 2021 року становив 6000 гривень на місяць (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Оскільки ж період тимчасової втрати працездатності позивачем тривав не рівно два календарні місяці, то розмір відшкодування має визначатись за аналогією закону (ст.8 ЦК України) як розмір втраченого заробітку (доходу) на підставі п.3 розділу ІІІ, п.п.7, 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Таким чином, розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою позивачем працездатності, дорівнює розміру втраченого заробітку за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а розрахунок останнього має наступний вигляд: (6000 гривень + 6000 гривень) / 42 (робочі дні протягом жовтня та листопада 2021 року) * 28 (робочі дні протягом періоду перебування позивача на стаціонарному лікуванні) = 8000 гривень.

Твердження сторони позивача про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, а також твердження сторони відповідача про відсутність підстав навіть для часткового задоволення позову суд оцінює критично та не приймає до уваги з огляду на наведені вище правові позиції та висновки суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст.11, 15, 16, 22, 979, 980, 981, 999, 1166, 1177, 1187, 1195 ЦК України, ст.ст.1, 3, 5, 9, 11, 12, 17, 21, 22-25, 34, 35, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.1 Розпорядження, ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення регламентної виплати задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) регламентну виплату в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням, 28636,35 гривень, а також в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаною з тимчасовою втратою працездатності, 8000 гривень, а всього 36636,35 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко