ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4661/22

Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/693/23

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2023 року; час, місце ухвалення і дата складання повного її тексту: 22.02.2023, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (далі за текстом - ГУ ДКСУ у Чернігівській області), в якому просила стягти на її користь шляхом безспірного списання 800000 грн 00 коп. компенсації з КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. З 01.01.2015 її стали виплачувати у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 54 Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з зміною (викладенням у новій редакції) частини 3 цієї статті Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) визнано неконституційною ч. 3 ст. 54 Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». У цьому Рішенні зазначено, що громадяни України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини 3 цієї статті у неконституційній редакції, у зв`язку з чим держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування цієї шкоди. Але такий порядок дотепер не розроблено. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_1 має право на компенсацію від держави за невиконання нею свого позитивного матеріального та процесуального обов`язку, яке виражається у нерозробленні державою на виконання Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) порядку відшкодування згаданої шкоди. У спірних правовідносинах від імені держави в цілому діє Державна казначейська служба України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Оскільки державою нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри компенсації шкоди, про яку йдеться, та методику її визначення, то позивач визначила її у сумі 800000 грн 00 коп. як різницю між 6 мінімальними пенсіями за віком, які обчислено виходячи з встановленого законом щомісячного мінімального розміру пенсії, і розміру фактично отриманої нею пенсії за період з 01.01.2015 по час подання позову, що становить понад 600000 грн 00 коп., з урахуванням розумності та справедливості, розміру доходів, які позивач могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, тривалості порушення прав останньої, її соціальну вразливість.

Ухвалою, що оскаржується, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Постановляючи її, суд виходив з того, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який, виходячи з суб`єктного складу його учасників та характеру спірних правовідносин, підвідомчий суду адміністративної юрисдикції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу і направити справу для продовження її розгляду до суду І інстанції. Доводи скарги зводяться до того, що спір між сторонами у цій справі є спором про право, а тому він належить до цивільної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДКСУ у Чернігівській області просить її відхилити (арк. 97-98).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, і має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджено копією відповідного посвідчення (арк. 13). Вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За інформацією вищевказаного Управління від 26.08.2021, ОСОБА_1 з 01.07.2021 отримує пенсію в розмірах, встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», у сумі 8643 грн 08 коп. (арк. 14-16).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підп. 13 п. 4 розд. І Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» визнано такою, що є неконституційною, ч. 3 ст. 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Цим Рішенням визначено, що громадяни України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ч. 3 ст. 54 цього Закону у редакції Закону № 76-VIII. Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) зазначив, що з метою реального поновлення у правах громадян України, на яких поширюється дія ст. 54 Закону № 796-ХІІ, держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії ст. 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII.

Тож ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у її неконституційній редакції була чинною з 01.01.2015 по 07.04.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п. 2, п. 1 ст. 4 КАС України).

З позовної заяви вбачається, що позивач по суті просить стягнути недораховану та неотриману різницю у пенсії. Тобто спір між ОСОБА_1 (фізична особа) і державою Україна в особі ГУ ДКСУ у Чернігівській області (державна установа, що виконує публічно-владні управлінські функції) виник внаслідок отримання нею в період з 01.01.2015 по 07.04.2021 пенсії у нижчому розмірі, ніж розмір, встановлений ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у її конституційній редакції, що мала діяти протягом вказаного періоду (тобто спір виник у зв`язку із невиконанням державою зазначених функцій). При цьому предметом спору між сторонами за своєю юридичною природою є стягнення з держави (в особі відповідних уповноважених органів) компенсації за (внаслідок) невиконання нею свого позитивного обов`язку (розробити правила поведінки, які безпосередньо зачіпають права та обов`язки невизначеного кола громадян України, а не тільки позивача (індивідуально визначеної особи)). До того ж можливість задоволення майнового інтересу позивача залежить від правомірності або неправомірності визначення їй розміру пенсії по інвалідності Управлінням пенсійного фонду України в Чернігівській області, а не діями (бездіяльністю) ГУ ДКСУ у Чернігівській області.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2020 у справі № 757/63985/16 орієнтує суди нижчих ланок на те, що спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальних виплат є публічно-правовими як такі, що виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому вони повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

З наведеного випливає, що спір між сторонами підвідомчий суду адміністративної, а не цивільної, юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому висновок місцевого суду про те, що ця справа підвідомча адміністративному суду, є законним. Отож оскаржувана ухвала судом І інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам. Крім того:

- посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 693/1140/16-ц є неспроможним, оскільки спір, що виник між сторонами у тій справі, регулюється трудовим законодавством: він виник з приводу стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільненого працівника та моральної шкоди, а не компенсації державою матеріальної шкоди у зв`язку з недоотриманням пенсії;

- висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц, не можна використати для вирішення цієї справи, оскільки правовідносини в тій справі виникли у зв`язку з оспоренням свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на неї.

Законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали перевірено у межах доводів апеляційної скарги і підстав для її скасування не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складення.

Дату ухвалення постанови визначено згідно з приписом ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Головуючий: Судді: