Справа № 302/722/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АВАНГАРД» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АВАНГАРД» на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П.,

у с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АВАНГАРД» про стягнення страхового відшкодування.

Позов обгрунтувала тим, що 18 січня 2021 року її чоловік ОСОБА_2 уклав був із Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АВАНГАРД» (далі - ПАТ «СК «Авангард», страхова компанія») договір страхування, на підставі якого був виданий страховий поліс AVO № 5000598 зі строком його дії з 18.01.2021 до 05.08.2021, програма страхування С, МV, кількість днів страхового захисту - 40, територія 1, страхова сума - 60 000 євро, франшиза - 0 євро.

Зазначала, що згідно з умовами страхування подорожуючих за кордон: територія 1 - це країни Шенгенської зони, зокрема Чехія; покриття С - передбачає невідкладні медичні послуги, зокрема евакуація (репатріація) тіла застрахованої особи до країни постійного проживання; страховим ризиком є з-поміж іншого смерть особи у зв`язку з нещасним випадком.

Так, 06 лютого 2021 року ОСОБА_3 перетнув кордон України, а 15.02.2021 приблизно о 15:00 год під час подорожі автобусом в якості пасажира у с. Подседіце, район Литомерице, Чехія він потрапив у ДТП, де згідно з протоколом ДТП помер на місці цієї пригоди.

Тіло померлого ОСОБА_4 було доставлено в Україну, а всі необхідні послуги з організації поховання, придбання труни, оформлення документів, транспортування тіла виконало поховальне бюро «Фунералія Олег Мілінскі», якому вона за ці послуги сплатила 2 500 євро, що стверджується відповідною довідкою від 23.02.2021. У листі щодо уточнення рахунку-фактури FS 21/2/42 зазначено, що тіло ОСОБА_4 переміщалось через пункт пропуску «Краковець-Корчова» і сума перевезення по території Європи склала 1 500 євро, а по території України - 200 євро. Відповідно до умов договору до відшкодування визначено: придбання труни, оформлення документів, транспортування тіла по території Європи до митного пункту Краковець, а всього на суму 2 300 євро.

Указувала, що згідно з пунктом 9.2 Умов страхування для здійснення страховиком страхової виплати у разі смерті застрахованої особи, третя особа, яка сплатила витрати на репатріацію тіла застрахованої особи, повинна подати страховику заяву про страхову подію й оригінали таких документів: свідоцтво про смерть застрахованої особи; підтверджуючі документи щодо надання послуг третіми особами з-за кордону до найближчого аеропорту країни проживання або найближчого митного пункту.

12 березня 2021 року вона звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 2 300 євро, що еквівалентно курсу НБУ 77 939,18 грн, та надала наявні документи.

24 березня 2021 року страхова компанія запропонувала їй подати додаткові документи, зокрема, свідоцтво про смерть та підтверджуючі документи щодо надання послуг третіми особами за кордоном до найближчого пункту митного пропуску на кордоні України, які вона надала.

Однак 14 червня 2021 року ПАТ «СК «АВАНГАРД» відмовило їй у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що: - вказане поховальне бюро не надає послуг з організації похорон, зокрема у виді транспортування тіла до місця поховання; - вона не надала документів, що підтверджують оплату за надані послуги; - відповідно до підпункту 5.2.20 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність у лікувального закладу або осіб відповідної ліцензії.

На її переконання, ця відмова страхової компанії є безпідставною, оскільки: 1) з рахунку-фактури FS 21/2/42 від 22.02.2021 видно обумовлений сторонами перелік послуг, які їй надавало поховальне бюро, а не лише послуги з транспортування тіла, як помилково стверджував відповідач; 2) код класифікатора діяльності надавача послуг 96.03.Z передбачає вид господарської діяльності: похорони та пов`язана з ними діяльність і до такої діяльності відноситься і надання транспортних послуг, оскільки це пов`язано з похованням (перевезенням) тіла і ця діяльність не ліцензується; 3) факт оплати нею наданих поховальним бюро послуг підтверджено належним чином, так як розрахунковими документами є чеки, квитанції тощо (невичерпний перелік), що підтверджено уточненням рахунку фактури.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суду стягнути з ПАТ «СК «АВАНГАРД» на свою користь 77 939,18 грн страхового відшкодування, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2021 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Авангард» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 77 939,18 грн, а також судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3 000 грн та послуг перекладача у сумі 4 200 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Авангард» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ПАТ «СК «АВАНГАРД» подало на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано ненадання позивачкою страховій компанії оригіналів рахунку з надання послуг із репатріації тіла застрахованої особи з-за кордону з розрахунком вартості наданих послуг та платіжних документів на підтвердження факту здійснення оплати послуг. При цьому надані ОСОБА_1 рахунок на оплату послуг і довідка компанії «Фунералія Олег Мілінскі» не є первинними документами, що підтверджують оплату, що узгоджується з листом-роз`ясненням Мінфіну від 16.02.2017 № 31-11410-06-5/4339.

До того ж рахунок-фактура (інвойс) уходить до переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, проте інвойс фактично є документом за яким проводиться оплата за товар та рахунки-фактури не фіксують господарську операцію, а мають лише інформаційний характер. Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інвойс можна вважати первинним документом, однак якщо мова йде про імпорт товару (сам процес розмитнення), то маючи лише інвойс, частина інформації буде недоступною, а відтак для оприбуткування товару буде недостатнім лише сам інвойс. Також у листі Мінфіну від 23.01.2013 № 31-08410-07-16/2073 зазначено, що митна декларація, в тому числі вантажна (ВМД), є первинним документом на яких базується бухгалтерський облік зовнішньоекономічних операцій, а тому для оприбуткування імпортного товару слід застосовувати інформацію, що наведена у ВМД.

Зазначав апелянт, що згідно з інформацією з Реєстру підприємців-фізичних осіб, що ведуть господарську діяльність у Польщі, то компанія «Фунералія Олег Мілінскі» хоч і здійснює організацію похорон і пов`язані з ними послуги (код 96.03.Z), однак не здійснює транспортні перевезення трун із тілом, тобто не є перевізником, а відтак позивачкою надано документ про оплату послуг компанії, яка не є зареєстрована за таким видом діяльності.

Отже, рахунок-фактура FS 21/2/42 від 22.02.2021 не підтверджує факту оплати ОСОБА_1 послуг і цей документ виданий особою, яка не мала права на здійснення даного виду послуг.

Зауважувала страхова компанія і те, що позивачкою не доведено належними доказами понесені нею витрати на перекладача у сумі 4 200 грн, оскільки прибутковий касовий ордер № 21 від 21.05.2021 щодо понесення таких витрат містить іншу суму (4 600 грн), аніж заявлено позивачкою у розмірі 4 200 гривень. До того ж клопотання про задоволення понесених судових витрат позивачкою подане з пропуском установленого судом і ЦПК України строку та не підлягає задоволенню з огляду на умови страхування подорожуючих за кордон за правилами добровільного страхування медичних витрат. Водночас місцевим судом не взято до уваги постанову Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 № 755/9215/15-ц у подібних правовідносинах із приводу відмови у задоволенні клопотання щодо стягнення понесених додаткових витрат у зв`язку з пропуском процесуального строку.

Посилаючись на наведені вище обставини апелянт просив оскаржене рішення суду скасувати та у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ПАТ «СК «АВАНГАРД» позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої дії представник - адвокат Голошва В.Л., посилалася на її надуманість і необґрунтованість.

Зазначала, що з метою уникнення від сплати страхового відшкодування за очевидним страховим випадком апелянт-відповідач посилається на законодавство, яке не регулює спірні правовідносини. При цьому відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є безпідставною, що підтверджується відповіддю Національного банку України про порушення страховиком законодавства у сфері фінансових послуг, а саме ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» щодо зобов`язання страховика виконувати обов`язки, передбачені умовами договору страхування. Однак незважаючи на ці висновки НБУ відповідач продовжує необґрунтовано затягувати виплату їй страхового відшкодування.

Наголошувала, що у розділі 9 договору страхування не визначено вичерпного переліку фінансових документів на підтвердження факту оплати послуг репатріації, а відтак надані нею документи належним чином підтверджують понесені витрати.

Звертала увагу і на те, що з метою перевірки сплати нею коштів страхова компанія зверталася до поховального бюро «Фунералія Олег Мілінскі», однак отримавши відповідь про сплату таких, відповідач-апелянт цю відповідь до матеріалів справи не додав.

До того ж переміщення тіла, а не товарів через митний кордон, не здійснюється по документах наведених в апеляційній скарзі та не регулюється ані податковим, ані митним законодавством України, за винятком лише ч. 8 ст. 365 МК України, яка передбачає, що переміщення громадянами через митний кордон України трун із тілами (урн із прахом) чи останків померлих здійснюється на підставі письмової заяви цих громадян довільної форми та документів, визначених Законом України «Про поховання та похоронну справу».

З урахуванням наведеного просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відповіді на відзив страхова компанія загалом посилалася на ті же доводи, які наведені нею в апеляційній скарзі, а також на те, що лист НБУ, на який посилається позивачка, не є обов`язковим для суду та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Просила страхова компанія її апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивачка, представники сторін у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить доставлення судової повістки про виклик в електронному вигляді на електронну адресу ПАТ «СК «АВАНГАРД» (а.с.192, 209), а з представником позивачки - адвокатом Голошвою В.Л. у судовому засіданні 05.06.2023 перервався з технічних причин зв`язок у режимі відеоконференції поза межами його знаходження в приміщенні суду, а відтак, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 5 ст. 212, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка і переривання зв`язку не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що 18 січня 2021 року чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 уклав із ПАТ «Страхова компанія «Авангард» договір страхування, що стверджується страховим полісом АVO № 5000598 зі строком його дії з 18.01.2021 до 05.08.2021 за програмами страхування: невідкладні медичні послуги, зокрема евакуація (репатріація) тіла застрахованої особи до країни місця проживання з країн Шенгенської зони, зокрема Чехії у зв`язку з нещасним випадком (смертю застрахованої особи); кількість днів страхового захисту - 40; страхова сума 60 000 євро; франшиза - 0 євро; початок дії полісу з дати першого перетину кордону (а.с.11-22).

06 лютого року 2021 ОСОБА_3 перетнув кордон України, що стверджується відповідним штампом Словаччини в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с.47, 48).

15 лютого 2021 приблизно о 15:00 год під час подорожі автобусом в якості пасажира у с. Подседіце, район Литомерице, Чехія ОСОБА_3 потрапив у ДТП, де згідно з протоколом ДТП помер на місці цієї пригоди (а.с.27-46).

Як слідує зі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , виданого органами Чеської Республіки від 22.03.2021, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Подседіце, шосе І класу № 15, км 21,592 (а.с.49-51).

Також із матеріалів справи вбачається, що тіло померлого ОСОБА_3 було репатрійовано (транспортовано) в Україну поховальним бюро «Фунералія Олег Мілінскі» (Польща) в труні до митного посту «Краковець».

Відповідно до рахунку-фактури FS 21/2/42 від 22.02.2021 польської фірми «Фунералія Олег Мілінскі», ця фірма виставила позивачці ОСОБА_6 рахунок за надання послуг у вигляді труни 500 євро, документи 300 євро і транспорт 1700 євро, а загалом на 2 500 євро щодо доставлення померлого ОСОБА_7 (а.с.23, 24).

Як видно з довідки польської фірми «Фунералія Олег Мілінскі», ОСОБА_1 сплатила цій фірмі 23 лютого 2021 року кошти в сумі 2 500 євро за перевезення померлого ОСОБА_4 з міста Подседіце Чехія до с. Запереділля Україна, згідно з фактурою FS 21/2/42 від 22.02.2021, фіскальний чек про оплату коштів не видавався, оскільки видача такого не передбачена законодавством Польщі (а.с.25).

Згідно з листом польської фірми «Фунералія Олег Мілінскі» щодо уточнення рахунку-фактури FS 21/2/42 від 22.02.2021, перевезення померлого ОСОБА_5 здійснювалося з Подседіце - село в муніципалеті Літомержицького району Усті-над-Лабем, Чеська Республіка до митного посту «Краковець», пункт пропуску «Краковець-Корчова», сума перевезення по території Європи складає 1 500 євро, а по території України до с. Запереділля Хустського району Закарпатської області - 200 євро. Водночас відповідно до польського законодавства фактура ПДВ є документом строгої звітності та є підтвердженням виконання послуг (а.с.26).

12 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії «АВАНГАРД» з заявою про виплату їй страхового відшкодування за репатріацію тіла її померлого чоловіка ОСОБА_4 на суму 2 500 євро (а.с.54).

На цю заяву позивачки страхова компанія листом від 24.03.2021 за № 380 повідомила її про необхідність додатково надати документи (а.с.52, 53).

07 червня 2021 року ОСОБА_1 на лист страхової компанії за № 380 від 24.03.2021 направила: оригінал договору - страховий поліс AV № 5000598; копію закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону; оригінал рахунку, додаток до фактури, довідку про оплату; копію протоколу ДТП; копію свідоцтва про смерть з перекладом; довідку банку про відкритий рахунок (а.с.55).

14 червня 2021 року листом за № 427 страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що: - згідно з інформацією з Реєстру підприємців-фізичних осіб, що ведуть господарську діяльність у Польщі, вказане поховальне бюро не надає послуг із транспортування труни з тілом, а відтак це бюро не є перевізником; - вона не вказала до якого саме найближчого аеропорту країни постійного проживання чи найближчого митного пункту було транспортовано тіло померлого; - наданий нею рахунок-фактура FS 21/2/42 від 22.02.2021 не підтверджує оплату послуг та нею не додано платіжний документ (квитанцію, фіскальний чек тощо з приводу оплати за цим рахунком-фактурою); - відповідно до підпункту 5.2.20 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність у лікувального закладу або осіб відповідної ліцензії (а.с.56, 57).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру підприємців-фізичних осіб, які ведуть господарську діяльність у Польщі та витягу з класифікатора кодів господарської діяльності Республіки Польща, то польська фірма «Фунералія Олег Мілінскі» має право на господарську діяльність, зокрема за кодом 96.03.Z, що включає похорони та пов`язану з ними діяльність, цей клас виключає лише: утримання зелених насаджень на кладовищах і службову діяльність, пов`язану з релігійними обрядами і поховальними церемоніями (а.с.58, 59).

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, установлений договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Частиною другою ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як регламентовано у пункті 9.2. умов страхування для здійснення страховиком виплати у разі смерті застрахованої особи, третя особа, яка сплатила витрати на репатріацію тіла застрахованої особи, повинна подати страховику заяву про страхову подію й оригінали, зокрема підтверджуючих документів (оригінали детальної калькуляції рахунків тощо) щодо наданих послуг третіми особами (організаціями, установами тощо) репатріації тіла застрахованої особи з-за кордону до найближчого аеропорту країни постійного проживання або найближчого митного пункту (підпункт 9.2.2.)

Частиною 8 ст. 365 Митного кодексу України передбачено, що переміщення громадянами через митний кордон України трун із тілами (урн із прахом) чи останків померлих здійснюється на підставі письмової заяви цих громадян довільної форми та документів, визначених законом України «Про поховання та похоронну справу».

У ч. 1 статті 22 Закону України «Про поховання та похорону справу» встановлено, що переміщення тіл померлих через державний кордон України (у тому числі переміщення через територію України транзитом) здійснюється за умови пред`явлення митному органові особою, яка переміщує (супроводжує) тіло померлого, таких документів: - свідоцтва про смерть або іншого документа, що засвідчує факт смерті, виданого компетентним органом; - довідки про те, що в тілі та труні (урні) немає вкладень, переміщення яких через державний кордон України заборонено. Таку довідку видає судово-медичний експерт у присутності посадової особи відповідного митного органу - в разі вивезення труни (урни) за кордон - або відповідний компетентний орган іноземної держави з легалізацією такої довідки консульською чи дипломатичною установою України за кордоном - у разі ввезення труни (урни) на територію України.

Отже, з урахуванням наведеного вище колегія суддів уважає відмову відповідача ПАТ «СК АВАНГАРД» у виплаті позивачці ОСОБА_1 страхового відшкодування безпідставною та погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про обґрунтованість і доведеність позивачкою ОСОБА_1 своїх позовних вимог.

При цьому колегія суддів відхиляє та не бере до уваги як необґрунтовані доводи апелянта про те, що:

1)польська фірма «Фунералія Олег Мілінскі», яка здійснювала репатріацію тіла померлої застрахованої особи ОСОБА_5 із-за кордону, не мала право на транспортування (перевезення) труни з його тілом унаслідок відсутності відповідного дозволу (ліцензії) на таку господарську діяльність, оскільки ця фірма за кодом 96.03.Z має право на здійснення похорон та пов`язану з ними діяльність, де в переліку виключень на таку діяльність є лише: утримання зелених насаджень на кладовищах і службова діяльність, пов`язана з релігійними обрядами і поховальними церемоніями та не є виключенням транспортування трун із тілом померлого. А відтак є голослівним і довід апелянта про надання позивачкою документу про оплату нею послуг іноземної компанії, яка начебто не має права на здійснення такого виду послуг як транспортування труни з тілом;

2)надані позивачкою на підтвердження оплати послуг польської фірми «Фунералія Олег Мілінскі» з репатріації тіла її чоловіка, а саме: - рахунок-фактура FS 21/2/42 від 22.02.2021; - довідка про сплату нею цій фірмі 23.02.2021 коштів у сумі 2 500 євро за перевезення померлого /в якій указано, що фіскальний чек про оплату коштів не видавався, оскільки видача такого не передбачена законодавством Польщі/; - лист щодо уточнення рахунку-фактури FS 21/2/42 від 22.02.2021 /в якому зазначено про те, що відповідно до польського законодавства рахунок-фактура ПДВ є документом строгої звітності та є підтвердженням виконання послуг/, не є первинними документами, які б підтверджували нею оплату цих послуг, то апеляційний суд зазначає, що підпункт 9.2.2. пункту 9.2. умов страхування не містить вичерпного переліку таких документів та посилання страхової компанії щодо достовірності чи недостовірності документів іноземного походження про оплату позивачкою наданих їй послуг на підставі роз`яснень Мінфіну України не є доречним. Водночас помилковим є і посилання апелянта в даному випадку на зовнішньоекономічну діяльність, на Митний кодекс України щодо переміщення через митний кордон України товарів, а не труни з тілом. При цьому товаром, відповідно до пункту 57 ч. 1 ст. 4 МК України, є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі /крім транспортних засобів комерційного призначення/, валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі). Безпідставним є і посилання страхової компанії на вантажно-митну декларацію (ВМД), яка би в даному випадку могла би бути первинним документом бухгалтерського обліку, оскільки це не узгоджується з вимогами ч. 8 ст. 365 МК України та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про поховання та похорону справу»;

3)позивачкою пропущено установлений судом і ЦПК України строк на подачу клопотання про відшкодування понесених судових витрат, то на переконання колегії суддів, цей строк нею не є пропущеним, оскільки: - ухвалою суду від 09.07.2021 (а.с.62) такий строк позивачці, як помилково стверджував апелянт, судом їй не встановлювався; - у позовній заяві ОСОБА_1 просила суд вирішити питання розподілу судових витрат; - з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України та дати ухвалення рішення суду 16.09.2021 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, без їх участі в судовому засіданні, то вона своєчасно подала до суду 02.09.2021 таке клопотання; - висновки, викладені в додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), на які посилався апелянт щодо пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на подачу клопотання про стягнення судових витрат, не є подібними як у цій справі, оскільки у справі № 755/9215/15-ц таке клопотання з доказами всупереч ч. 8 ст. 141 ЦПК України було подано після ухвалення судового рішення та поза межами п`ятиденного строку після його ухвалення;

4)позивачкою не доведено розміру понесених нею витрат на перекладача у розмірі 4 200 грн, так як касовий прибутковий ордер № 21 від 21.05.2021 (а.с.100) містить іншу суму 4 600 гривень, то колегія суддів зауважує, що позивачка має право на власний розсуд просити суд стягнути документально підтверджені як фактично понесені витрати, так і меншу їх суму, як у даному випадку в своїй заяві від 02.09.2021 (а.с.96) ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на перекладача саме в розмірі 4 200 грн, а відтак суд, дотримуючись засад диспозитивності цивільного судочинства, не вправі зі власної ініціативи виходити за межі розміру вимог у сторону їх збільшення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарги задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (а.с.124) слід віднести за рахунок апелянта-відповідача ПАТ «СК «АВАНГАРД».

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АВАНГАРД» залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді