ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Чернівці

справа № 726/314/22

провадження 22-ц/822/34/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 27 вересня 2022 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обгрунтовано наступним. 11.10.2006 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 2506/1006/88-019.

Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 32 000,00 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних.

11.04.2008 року ВАТ «Сведбанк» та позичальник уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої, ВАТ «Сведбанк» надав позичальнику кредит в сумі 64 000,00 доларів США.

08.04.2010 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та позичальник уклали договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору, відповідно до якого сторони домовилися, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі: 14 % річних за період від дати укладання Кредитного договору по 08.04.2010 року; 7 % річних за період користування кредитом з 09.04.2010 р. по 09.03.2011 р.; 10 % річних за період користування кредитом з 10.03.2011 р. по 09.03.2012 р.; 16,85 % річних за період користування кредитом з 10.03.2012 р по 10.10.2024 р.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за кредитним договором первісний кредитор 11.10.2006 року уклав з майновим поручителем ОСОБА_4 іпотечний договір № 2506/1006/88-019-Z-1. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинковолодіння - житловий будинок, загальною площею 61,50 кв.м., житловою площею 52,10 кв.м.; житловий будинок, загальною площею 209,20 кв.м., житловою площею 96,70 кв.м.; сарай, вбиральня, огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Крім того сторонами укладалися додатковий договір до іпотечного договору від 11.04.2008 року, згідно якого ВАТ «Сведбанк» надав позичальнику грошові кошти у розмірі 64 000.00 (шістдесят чотири тисячі) доларів США на строк до 10.10.2016 року на умовах, передбачених у договорі та договір про внесення змін і доповнень № 2 від 08.04.2010 року до іпотечного договору, згідно умов якого банк надав позичальнику на споживчі цілі грошові кошти у розмірі 59415,72 доларів США на строк до 10 жовтня 2024 року та на умовах, передбачених у цьому договорі.

28.11.2012 року було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого, Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило право вимоги за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». 28.11.2012 року між ними будо укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого, ПАТ «Сведбанк» відступило TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право за іпотечними договорами, визначеними цим договором.

У свою чергу згідно договору факторингу від 28.11.2012 року ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Кредитні ініціативи». Також, між ними 28.11.2012 року було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до якого TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» разом з відступленням прав вимоги за кредитними договорами одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами.

Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2506/1006/88-019 від 11.10.2006 року, що був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 та іпотечним договором № 2506/1006/88-019-Z-1 від 11.10.2006 року укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 на користь TOB «Кредитні ініціативи».

23.06.2017 року позивач дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла майновий поручитель ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, позивач 26.10.2017 року звернувся із заявою-претензією до спадкоємців померлої до Другої Чернівецької державної нотаріальної контори, вищезазначену претензію було долучено до спадкової справи № 90/2017.

16.11.2021 року позивач у відповідь на свій запит № 1665/21 від 27.10.2021 року отримав Лист Другої Чернівецької державної нотаріальної контори № 441/02-14 від 08.11.2021 року, у якому було зазначено, що спадкоємцями ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом, посвідченим Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д., 14.08.2010 року, за реєстровим №1161, які подали заяву про прийняття спадщини, є: онука померлої - ОСОБА_1 та онука померлої - ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

У свою чергу, позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого, станом на 10.02.2022 року має заборгованість 405 722,81 долари США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 11 351 921, 36 гривень, а саме:

- за кредитом - 57 370,40 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 605 195,11 грн.,

- по відсотках - 102 480,90 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 867 364,34 грн.,

- по пені - 245 871,51 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 6 879 361,91 грн.

З урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкоємцями померлого майнового поручителя ОСОБА_4 та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинковолодіння - житловий будинок, загальною площею 61,50 кв.м., житловою площею 52,10 кв.м.; житловий будинок, загальною площею 209,20 кв.м., житловою площею 96,70 кв.м.; сарай, вбиральня, огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що прийняли у спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 2506/1006/88-019 від 11.10.2006 року, що складає 727 603,53 гривні, відсотки нараховані на стягнуті рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 29.01.2013 року в справі № 726/2-1604/13 тіло кредиту, за період із 12.02.2013 року по 29.06.2022 року шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути із відповідачів судові витрати.

Короткий змісту рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 27 вересня 2022 року в позові ТзОВ Кредитні ініціативи відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 27 вересня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Суд встановивши, що відповідачі є спадкоємцями майнового поручителя, відмовив в позові з тих підстав, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, вже є судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 726/2-1604/13), повторне звернення стягнення на предмет іпотеки недопустиме, кредитор має право замінити боржника правонаступниками у виконавчому провадженні.

Апелянт вважає, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року у справі № 726/2-1604/13), яке не виконано, не перешкоджає подачі кредитором позову до спадкоємців іпотекодавця, так як після смерті останнього іпотечні правовідносини трансформуються у зобов`язальні правовідносини між кредитором і спадкоємцями іпотекодавця та підлягають вирішенню у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Позов до спадкоємців не є тотожнім позову до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки інші сторони, інший предмет спору, та підстави - ст. 1282 ЦК України, ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив, в якому просять апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення. Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС- Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2506/1006/88-019, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 32000 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору 11 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №2506/1006/88- 019-Z-1, відповідно до якого в іпотеку було передано будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

11 квітня 2008 року та 8 квітня 2010 року між правонаступниками АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 були укладені додаткова угода № 1 та додатковий договір № 3 до кредитного договору, згідно яких банк надав позичальнику на споживчі цілі грошові кошти у розмірі 64 000 доларів США й сторони договору визначили, що станом на 8 квітня 2010 року розмір строкової і заборгованості складає 59415, 72 доларів США, а строк повернення кредиту продовжено до 10 жовтня 2024 року. Тоді ж з ОСОБА_4 укладено додатковий договір та договір про внесення змін і доповнень №2 до договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року, згідно з умовами яких в рахунок забезпечення виконання за зміненим кредитним договором вона підтвердила передання в іпотеку нерухомого майна на відповідних умовах.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке у свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС- Комерцбанк» і TOB «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за умовами якого, банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованостей боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу.

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) та TOB «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників. Після переходу права вимоги заборгованості до фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі стосовно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів зі сплати обов`язкових платежів, строк оплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

28 листопада 2012 року між TOB «ФК «Вектор Плюс» і TOB «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, в якому передбачено, що разом з відступленням права вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору.

Внаслідок укладення цих договорів відбулась заміна кредитора, ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора-стягувача за кредитним договором та договором іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2506/1006/88-019 від 11.10.2006 року в розмірі 634558 грн, що складається з непогашеної суми кредиту - 458 561,61 грн, відсотків - 89166 грн, пені 86831,07 грн, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинковолодіння під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м, в тому числі житловою площею 52,10 кв.м., яке належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленого на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Встановлено також, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (майновий поручитель) померла.

Із листа Другої Чернівецької державної нотаріальної контори № 441/02-14 від 08.11.2021 року вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Кашул 14.08.2010 року за № 1161, які подали заяву про прийняття спадщини є онука померлої ОСОБА_1 та онука ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 її спадкоємцям не видавалось. Відомостей про інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством, в матеріалах даної спадкової справи, немає.

Встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталося із листами №1687/21 та №1688/21 від 30.11.2021 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вимогою про усунення порушень, а саме про необхідність сплатити заборгованість за вищевказаним договором кредиту.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права, як і не доведено, що таке право було порушено внаслідок дій відповідачів.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст. ст. 1281, 1282 ЦК вбачається, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є спадкоємцями майнового поручителя, після смерті якого, його права і обов`язки за договором іпотеки переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Незважаючи на те, що відповідачі не отримали свідоцтва про право на спадщину, вони все ж прийняли її, звернувшись у встановлений строк до нотаріуса із відповідною заявою, а тому відсутність свідоцтва та/чи зареєстрованого у відповідному реєстрі за спадкоємцями права власності на спадкове майно не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до них вимог кредитора.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання у судовому порядку відповідачів спадкоємцями померлого майнового поручителя, як це просив позивач, не є необхідним, оскільки така обставина підтверджується самим фактом прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК спадкування є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2506/1006/88-019 від 11.10.2006 року в розмірі 634558 грн, що складається з непогашеної суми кредиту - 458 561,61 грн, відсотків - 89166 грн, пені 86831,07 грн, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинковолодіння під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м, в тому числі житловою 52,10 кв.м, яке належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленого на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції в рішенні правильно вказав, що оскільки апеляційним судом Чернівецької області 29 січня 2015 року було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, повторне ухвалення рішення про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки є недопустимим.

У даному випадку, після смерті майнового поручителя, його спадкоємці, які належним чином прийняли спадщину, повинні нести відповідальність перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом виконання вищевказаного судового рішення, де повинно бути замінено боржника на його правонаступників, тобто відповідачів. Тобто, на момент звернення до суду із цим позовом, вже існує судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за тим самим кредитним договором, яке набрало законної сили отже права позивача вже отримали судовий захист своїх прав у обраний ним спосіб за життя майнового поручителя.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено правовий висновок про те, що зі смертю боржника його зобов`язання включаються до складу спадщини і відповідно строки пред`явлення вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Апелянт вважає, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 29.01.2015 року у справі № 726/2-1604/13), яке не виконано, не перешкоджає подачі кредитором позову до спадкоємців іпотекодавця, так як після смерті останнього іпотечні правовідносини трансформуються у зобов`язальні правовідносини між кредитором і спадкоємцями іпотекодавця та підлягають вирішенню у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Такі доводи є безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.04.2015 року вбачається, що позивач пред`являв виконавчий лист, виданий на підставі вищевказаного рішення апеляційного суду Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки, до виконання до Садгірського Відділу ДВС.

В подальшому виконавчий документ було повернуто стягувачеві, у зв`язку з неможливістю виявити майно, на яке звернуто стягнення.

У 2016 році TOB «Кредитні ініціативи» звернулися до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа № 726/1604/13-ц що виданий Садгірським районним судом 02 березня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 січня 2017 року вказану заяву було задоволено.

11.04.2017 року позивач повторно звернувся до органу ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження, та виконавче провадження було відкрито, що вбачається з постанови від 11.04.2017 року, ВП № 53735829.

Постановою від 23.06.2017 року вказане виконавче провадження було закрито у зв`язку зі смертю боржника.

Апеляційне провадження в даній справі було зупинено ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 24 січня 2023 за клопотанням апелянта ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки питання заміни боржника (у разі його смерті) у виконавчому проваджені правонаступником було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду (перегляд в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи №523/235720, провадження №14-11 цс 22).

Пунктом 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Було встановлено, що на розгляд Великої Палати Верховного суду в справі №523/235720 ставляться питання щодо заміни боржника (у разі його смерті) у виконавчому проваджені правонаступником, отже, правовідносини є подібні правовідносинам в справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглянувши вказану справу, Велика Палата Верховного Суду в постанові

від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20

провадження № 14-11цс22 зазначила наступне. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)).

Задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109)).

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України, відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 78-79)).

Закон передбачає обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закон № 1404-VIII; пункт 3 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, відмовляючи в позові, правильно зазначив, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання

або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором,

та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту,

який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду

та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права

чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року

у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення

про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19,

від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження

№ 12-61гс21 (пункт 148)).

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 20 грудня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак