ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 760/28357/20

провадження № 61-13117св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Суханової Є. М., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18 січня 2021 року просив:

визнати недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , відомості, викладені ОСОБА_2 у заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), податкових органів Федеративної Республіки Німеччини (далі - ФРН, Німеччина), ОСОБА_4 , та відомості, викладені у поясненнях від 02 грудня 2020 року, що адресовані Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Київської області (далі - КДКА Київської області), а саме: ОСОБА_1 отримав посвідку на проживання у ФРН, аби переховуватися від кримінальної відповідальності на території ФРН; ОСОБА_1 приховує від держави ФРН свої реальні доходи, отримує виплати як малозабезпечена особа, виплати на утримання дитини та виплати у зв`язку з доглядом за дитиною ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 є злочинцем; ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні протиправних дій у кримінальних провадженнях № 0003024, № 0001057; ОСОБА_1 є особою, яка чинить кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 не може фактично виконувати функції опіки над своєю 12-річною дочкою ОСОБА_5 , за які отримує винагороду від ФРН, оскільки у зв`язку з великою завантаженістю має постійно перебувати в Україні для ведення справ у суді; ОСОБА_1 при особистій зустрічі у місті Дніпрі в присутності 9 осіб повідомив, що отримує кошти як няня для своєї 12-річної дочки у ФРН;

визнати дії ОСОБА_2 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної та недостовірної інформації про ОСОБА_1 без його згоди в заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach у Німеччині, податкових органів ФРН, ОСОБА_4 , такими, що порушують особисті немайнові права, принижують та ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_2 спростувати не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили відомості, поширені нею у заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach у Німеччині, податкових органів ФРН, ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_1 отримав посвідку для проживання у ФРН, щоб переховуватися від кримінальної відповідальності на території ФРН; ОСОБА_1 приховує від держави ФРН свої реальні доходи, отримує виплати як малозабезпечена, особа виплати на утримання дитини та виплати у зв`язку з доглядом за дитиною ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 є злочинцем; ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні протиправних дій у кримінальних провадженнях № 0003024, № 0001057; ОСОБА_1 є особою, яка чинить кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 не може фактично виконувати функції опіки над своєю 12-річною дочкою ОСОБА_5 , за які отримує винагороду від ФРН, оскільки у зв`язку із великою завантаженістю має постійно знаходитися в Україні для ведення справ у суді, у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення - шляхом скерування до клініки Sana klinikum Biberach у Німеччині, податкових органів ФРН, ОСОБА_4 письмових звернень з відповідною інформацією (в тому числі з перекладом на німецьку мову) про те, що ОСОБА_2 поширила недостовірну інформацію, таку, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 із наданням доказів направлення відповідних відомостей адресату;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 направила заяву від 08 вересня 2020 року на адресу клініки Sana klinikum Biberach у ФРН, у тому числі керівництву клініки, його дружині ОСОБА_4 , яка працює в клініці, та податковим органам ФРН. Позивач вказував, що цю заяву відповідачка направила як адвокат, начебто, в інтересах ОСОБА_3 , факт направлення заяви підтверджується конвертом з поштовими штемпелями та штрих-кодом RR010331625UA.

Зазначав, що у заяві від 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 виклала та поширила щодо нього недостовірну інформацію, надала неприпустиму оцінку його особистості, посилаючись на певні факти, які не підтверджені доказами, неодноразово ображала його, що ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію як людини та громадянина і адвоката. Вказував, що у цій заяві ОСОБА_2 бездоказово стверджувала, що він отримав посвідку для проживання у ФРН, аби переховуватися від кримінальної відповідальності на території ФРН; що він приховує від держави ФРН свої реальні доходи; отримує виплати як малозабезпечена особа, виплати на утримання дитини та виплати у зв`язку з доглядом за дитиною ОСОБА_4 ; що він є злочинцем; що підозрюється у вчиненні протиправних дій у кримінальних провадженнях №0003024, №0001057; що є особою, яка чинить кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_4 ; не може фактично виконувати функції опіки за своєю 12-річною дочкою ОСОБА_5 , за які отримує винагороду від ФРН, оскільки у зв`язку із великою завантаженістю має постійно знаходитися в Україні для ведення справ у суді. Також відповідачка бездоказово стверджувала, що він є злочинцем та приховує доходи. Вказував, що, використовуючи повноваження адвоката, відповідачка стверджувала про наявність вказаних вище обставин, які не підтверджені доказами і відомості викладені в заяві відповідачки від 08 вересня 2020 року відносно нього є неправдивими, образливими, обурливими і такими, що принижують його честь, гідність, завдають шкоди його діловій репутації, а також завдають йому моральної шкоди.

Зазначав, що ОСОБА_2 не мала повноважень представляти ОСОБА_3 на території Німеччини, подання нею заяви від 08 вересня 2020 року було її особистою ініціативою, а не дорученням її клієнта. Вважав, що такі дії відповідачки не були спрямовані на надання правової допомоги клієнту, що, на його думку, може свідчити про те, що відповідачка мала в цьому особисту заінтересованість, діяла поза межами своїх повноважень та з прямим умислом завдати шкоду його правам та спричинити йому моральну шкоду. Вказував, що, поширюючи зазначену в заяві неправдиву інформацію, відповідачка мала на меті лише опорочення його честі, гідності та ділової репутації на території Німеччини та України.

Також зазначав, що рішенням дисциплінарної палати КДКА Київської області від 24 грудня 2020 року № 311/2020 відкрито дисциплінарне провадження за скаргою ОСОБА_4 . Вказував, що із пояснень відповідачки, які надані дисциплінарній комісії КДКА Київської області, відомо, що вона поширила стосовно нього неправдиві відомості, а саме, що ОСОБА_1 начебто при особистій зустрічі у місті Дніпрі в присутності 9 осіб повідомив, що отримує кошти як няня для своєї 12-річної дочки у ФРН. Однак жодних доказів на підтвердження цього відповідачка не надала. Також у поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що, оскільки факт отримання позивачем незаконних доходів та приховування сплати податків не спростовано, то це є реальним порушенням податкового законодавства України та ФРН. Вказував, що відповідачка не надала доказів отримання ним незаконних доходів та несплати ним податків, порушення законів України та ФРН.

Вказував, що після надходження заяви від 08 вересня 2020 року на адресу клініки, його дружини та податкових органів в Німеччині він зазнав моральних страждань і нервового стресу, йому довелося пояснювати і спростовувати безпідставно поширену відповідачкою ОСОБА_2 інформацію, яка не відповідає дійсності, що призвело до негативного упередженого ставлення до нього з боку осіб, яким стала відома зазначена інформація. Такі дії відповідачки позивач розцінив як переслідування та протиправне втручання у його приватне життя, а також приватне життя його сім`ї. Крім того, відповідачка протиправно розголосила всі персональні відомості позивача без його дозволу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01 липня 2021 року

№ VII-005/2021 адвоката ОСОБА_2 за фактом складення заяви від 08 вересня 2020 року до лікарні Sana Kliniken landkreis Biberach вже притягнено до дисциплінарної відповідальності. Той факт, що дисциплінарне провадження ініційоване не позивачем ОСОБА_1 , а його дружиною ОСОБА_4 , не нівелює того, що ОСОБА_2 вже понесла визначену законом відповідальність. Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що при складенні заяви від 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 діяла саме як адвокат в інтересах та за вказівкою своєї клієнтки ОСОБА_3 , а тому розцінюється як правова позиція (стратегія) адвоката у спорах, що виникли між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Крім того, щодо коректності такої поведінки ОСОБА_2 як адвоката вже висловився компетентний орган адвокатури, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність КДКА Київської області.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Саме лише посилання позивача на те, що йому було завдано такої шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження її розміру, не може бути достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що хоча внаслідок заяви від 08 вересня 2020 року позивач зазнав негативних емоцій, однак матеріалами справи не доведено, що вони мали характер страждань чи приниження.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2011 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , відомості, викладені ОСОБА_2 у заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), ОСОБА_4 , та відомості, викладені у поясненнях від 02 грудня 2020 року, що адресовані КДКА Київської області.

Визнано дії ОСОБА_2 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної та недостовірної інформації про ОСОБА_1 без його згоди, викладені в заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), ОСОБА_4 , такими, що порушують особисті немайнові права, принижують та ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати відомості, поширені нею в заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), ОСОБА_4 , у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, - шляхом скерування до клініки Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), ОСОБА_4 письмових звернень з відповідною інформацією (в тому числі з перекладом на німецьку мову) про те, що поширена ОСОБА_2 у заяві від 08 вересня 2020 року інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 із доказами направлення відповідних відомостей адресату.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 просив з метою захисту його гарантованого права на судовий захист щодо спростовування недостовірної інформацію застосувати до відповідачки цивільно-правову відповідальність у вигляді спростування поширеної щодо нього недостовірної інформації у заяві від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach у Німеччині, податкових органів ФРН, ОСОБА_4 та відшкодування моральної шкоди.

Зміст правовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 полягає в обов`язку особи відновити порушене суб`єктивне право іншої особи та компенсувати завдану шкоду. Водночас у межах правовідносин, в яких прийняте рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01 липня 2021 року № VII-005/2021, була реалізована дисциплінарна відповідальність ОСОБА_2 саме як адвоката, тобто виконана каральна функція за порушення Правил адвокатської етики. Притягнення відповідачки як адвоката до дисциплінарної відповідальності не виключає можливість притягнення її до цивільної відповідальності в межах цього спору. Позивач не був ініціатором притягнення відповідачки як адвоката до дисциплінарної відповідальності, а тому не може вважатися таким, що вже реалізував альтернативний спосіб захисту своїх прав. Якщо адвокат при здійсненні адвокатської діяльності навіть за дорученням довірителя здійснив поширення недостовірної інформації, то він має нести цивільно-правову відповідальність відповідно до законодавства. До нього може бути пред`явлений позов про спростування такої інформації.

Правовий аналіз змісту заяви ОСОБА_2 від 08 вересня 2020 року, що адресована до Sana klinikum Biberach, свідчить про те, що наведена в них інформація не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані. Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності викладених у заяві та письмових поясненнях фактів ОСОБА_2 суду не надала. Заклад, якому було адресовано заяву від 08 вересня 2020 року, та орган адвокатського самоврядування, до якого відповідачка подала письмові пояснення від 02 грудня 2020 року, не є правоохоронними органами або органами, які в межах своїх повноважень можуть перевіряти вказану інформацію для дотримання законних процедур. За відсутності обвинувального вироку або нереабілітуючої постанови, які набрали законної сили щодо ОСОБА_1 у кримінальних провадженнях № 0003024, № 0001057, поширена ОСОБА_2 щодо нього інформація про те що, він є злочинцем, порушує його особисте немайнове право, а саме звинувачення у злочині, і така інформація не може бути оціночними судженнями.

Поширена ОСОБА_2 інформація щодо ОСОБА_1 у заяві від 08 вересня 2020 року, адресована до Sana klinikum Biberach у Німеччині, ОСОБА_4 , та інформація щодо ОСОБА_1 у письмових поясненнях відповідачки від 02 грудня 2020 року, які адресовані КДКА Київської області, є недостовірною, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , а також дискредитує його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій, у тому числі з точки зору дотримання закону, що є підставою для визнання дій ОСОБА_2 щодо збирання, зберігання, використання та поширення такої інформації неправомірною та зобов`язання спростувати поширені нею відомості у заяві від 08 вересня 2020 року у спосіб найбільш близький до способу їх поширення.

Що стосуються позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_2 направити спростування відомостей, викладених у заяві від 08 вересня 2020 року, до податкових органів ФРН, то вони не підлягають задоволенню. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 вчиняла дії, спрямовані на поширення відомостей, викладених у заяві від 08 вересня 2020 року, до податкових органів ФРН, а та обставина, що викладені у цій заяві відомості могли стати відомі податковим органам ФРН від клініки Sana klinikum Biberach у Німеччині, не свідчить, що в цьому випадку в діях ОСОБА_2 наявний юридичний склад правопорушення, який може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, глибину душевних страждань позивача, та виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, оцінює моральні страждання позивача, які завдані йому відповідачкою, у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

26 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року, у якій просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити без змін рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставами касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц щодо застосування статті 23 ЦК України, у постановах Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі

№ 523/9870/18-ц щодо застосування статті 277 ЦК України; від 22 грудня 2020 року у справі № 500/5177/17 щодо застосування статті 23 ЦК України; пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України - суд апеляційної інстанції розглянув справу без належного повідомлення заявника про дату, час і місце судового засідання; пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд апеляційної інстанції не дослідив докази про те, що заявник як адвокат діяла саме в інтересах клієнта.

Її дії обумовлені дорученням клієнта та вчинені як адвокатом в порядку представництва. Оціночні судження висловлені не адвокатом, а клієнтом. Довірителька підтвердила, що саме вона наполягала на листі, оскільки не бачила іншого шляху повернути ОСОБА_1 до України. У своїй професійній діяльності адвокат зобов`язаний виходити з переваги інтересів клієнтів над своїми власними інтересами. Факти у листі підтверджуються матеріалами слідства. Частину фактів позивач визнав або не заперечив у судовому засіданні.

Повісток з повідомленням про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції вона не отримувала.

Позивач не надав доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами ОСОБА_2 та відмову у відкритті касаційного провадження у справі.

У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389, пунктом 5 частини першої та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 березня 2020 року між адвокатом Кульбіч-Калбуковою С. А. (спеціаліст) та ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким спеціаліст на умовах платності зобов`язався надати клієнту юридичні послуги та виконати покладені на неї договором зобов`язання щодо надання консультативних послуг про переведення прав покупця на житловий будинок та земельну ділянку, визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця.

Того ж дня на підставі вказаного договору про надання правової допомоги адвокату ОСОБА_2 видано ордер серії КВ № 478252.

ОСОБА_2 направила поштою на адресу клініки Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), що знаходиться у ФРН, письмову заяву від 08 вересня 2020 року такого змісту:

«Я, адвокат ОСОБА_2 у відповідності із договором «Про надання юридичної допомоги» від 10 березня 2020 року із ОСОБА_3 , у відповідності до статей 19, 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 14 жовтня 2014 року», вважаю за правильне та належне, у рамках покладених на мене обов`язків адвоката, проводячи відповідну правову допомогу та у відповідності до чинного законодавства України, та вимог міжнародного законодавства, повідомити керівництво клініки Sana Klinikum Biberach та Вас особисто ОСОБА_6 , що працює в Sana Klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach) про протиправні, на мій погляд дії, що до яких стало мені відомо у рамках представлення мого довірителя у цивільному процесі (Справа № 369/4451/20) та досудового кримінального провадження ЄРДР № 0003024 (частина перша статті 358 КК України - підробка документів), відкритого УП ГУ НП Голосіївському районі міста Києва і досудового кримінального провадження ЄРДР № 0001057, відкритого СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області (частина перша статті 358 КК України).

Особа, яка підозрюється у вчиненні протиправних дій у вищезазначених кримінальних провадженнях: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , час від часу проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; окрім вчинених ним ряду протиправних дій, щодо яких відкриті вищезазначені досудові кримінальні провадження, є особою, яка чинить кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_6 і, ймовірно, приховуючи факт злочинних дії від дружини, також чинить правопорушення в ФРН, а саме приховує від держави ФРН, у якій отримав дозвіл на проживання, свої реальні доходи, отримуючи виплати як малозабезпечена особа, виплати на утримання дитини, та виплати по догляду за дитиною ОСОБА_7 .

Зважаючи на жорсткий графік судових засідань в Україні (Витяг з реєстру «Судова влада» додається) ОСОБА_1 не може фактично виконувати функції опіки за своєю 12-річною дочкою ОСОБА_5 , за які отримує винагороду від ФРН, оскільки, у зв`язку із великою завантаженістю, має постійно знаходитись в Україні для ведення справ у суді.

Вважаю, що керівництво клініки повинно звернути на це увагу та повідомити дружину злочинця, а також податкові установи ФРН мають знати про вищевикладене та зробити відповідні висновки.

До заяви додаю:

1. Належним чином засвідчений витяг із сайту «Судова влада», що до участі ОСОБА_1 у судових засіданнях.

2. Належним чином посвідчені копія договору про надання правової допомоги, ордеру адвоката, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю.

3. Належним чином посвідчені копії Витягів із ЄРДР».

Заява адресована керівництву клініки Sana klinikum Biberach та ОСОБА_6 , яка працює в цій клініці. Також у преамбулі заяви ОСОБА_2 вказала, що це повідомлення стосовно громадянина України, офіційного чоловіка ОСОБА_6 , яка працює в Sana Klinikum Biberach , - ОСОБА_1 , який, отримавши посвідку на проживання у ФРН, переховується від кримінальної відповідальності на території ФРН.

18 листопада 2020 року ОСОБА_4 звернулася до КДКА Київської області із скаргою від 09 листопада 2020 року щодо протиправної поведінки адвоката ОСОБА_2 у зв`язку з направленням вказаної вище заяви від 08 вересня 2020 року на адресу клініки Sana klinikum Biberach, в якій просила відкрити дисциплінарне провадження стосовно адвоката ОСОБА_2 та притягнути її до відповідальності.

Відповідно до письмових пояснень адвоката ОСОБА_2 від 02 грудня 2020 року, наданих КДКА Київської області, ОСОБА_1 при особистій зустрічі у місті Дніпрі в присутності 9 осіб повідомив, що отримує кошти як няня для своєї 12-річної дочки у ФРН.

Рішенням дисциплінарної палати КДКА Київської області від 24 грудня 2020 року № 311/2020 порушено дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_2 за скаргою ОСОБА_4 та призначено розгляд дисциплінарної справи по суті.

31 березня 2021 року рішенням дисциплінарної палати КДКА Київської області № 73/2021 закрито дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_2 .

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01 липня 2021 року № VII-005/2021 скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення дисциплінарної палати КДКА Київської області від 31 березня 2021 року № 73/2021 про закриття дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 скасовано. Ухвалено нове рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці.

У рішенні Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури встановила, зокрема, що адвокат ОСОБА_2 , не маючи відповідного рішення суду або інших належних юридичних документів, стверджуючи у заяві від 08 вересня 2020 року про вчинення особою правопорушень в Україні, фактично надала інформацію, яка на той час була юридично не встановленою (пункт 98). Дисциплінарний проступок адвоката ОСОБА_2 полягає в тому, що, подаючи заяву від 08 вересня 2020 року до клініки Sana Kliniken landkreis Biberach у Німеччині, в якій працює скаржниця ОСОБА_4 , адвокат діяла не з метою надання правової допомоги своєму клієнту ОСОБА_3 , а з метою завдання шкоди діловій репутації ОСОБА_4 як такої, що працює в цій клініці, створення для неї і її чоловіка негативних наслідків. При цьому адвокат не мала права, не маючи на те належних юридичних підстав (пункт 102), повідомляти клініку, стверджуючи, що ОСОБА_1 чинить кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_6 , а також що він чинить правопорушення у ФРН; адвокат ОСОБА_2 не дотрималася статей 7, 11, 12,12-1,19, 52, 53 Правил адвокатської етики, що є дисциплінарним проступком (пункт 113).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Верховний Суд, надаючи оцінку доводам касаційної скарги, насамперед оцінює доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Щодо розгляду справи в суді апеляційної інстанції за відсутності відповідачки, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання

Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом ( пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Водночас під добросовісністю варто розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частини третя - шоста, восьма статті 128 ЦПК України).

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10 серпня 2022 року о 12:15 год в приміщенні Київського апеляційного суду (вул. Солом`янська, 2-А, місто Київ). Про дату, час та місце розгляду справи ухвалено повідомити учасників справи.

Згідно з довідкою від 10 серпня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку із занятістю члена колегії в іншому судовому засідання. Судове засідання призначено на 22 серпня 2022 року о 12:00 год в приміщенні Київського апеляційного суду (вул. Солом`янська, 2-А, місто Київ).

Розглянувши справу по суті спору 22 серпня 2022 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 і третя особа, - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки від 10 серпня 2022 року на їх офіційні електронні адреси, що містяться в матеріалах справи, які 15 серпня 2022 року були доставлені. Причини неявки суду не повідомили. За таких обставин позивач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_3 вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Згідно з матеріалами справи, у лютому 2022 року відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила свою електронну адресу (а .с. 87, т. 3).

Учасникам справи, зокрема, відповідачці на електронну адресу були надіслані електронні листи з повідомленнями про розгляд справи 10 серпня 2022 року та 22 серпня 2022 року ( а .с. 98, 99, 102, 103, т.3).

ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні 22 серпня 2022 року, в якому суд апеляційної інстанції розглянув справу по суті, скасував рішення суду першої інстанції та частково задовольнив позов (а. с.104, т.3).

Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то необхідно припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому необхідно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення (див.: постанова Верховного Суду 30 листопада 2022 року, справа № 759/14068/19, провадження № 61-8505 св 22).

Отже, процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді апеляційної інстанції стосовно відповідачки ОСОБА_2 не порушені через неналежне повідомлення про дату і час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Щодо вирішення спору по суті

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (статті 297 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачкою, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблено чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Водночас якщо наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що, на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за межі лише кримінального процесу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року у справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)).

Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливе лише у разі, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (провадження № 61-13499св20)).

Вирішуючи питання про порушення права на презумпцію невинуватості, необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені (справа «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

У цій справі вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд апеляційної інстанції визначив її характер та з`ясував, що інформація викладена ОСОБА_2 у заяві від 08 вересня 2020 року, та адресованій до клініки Sana klinikum Biberach (Ziegelhausstra?e 50, 88400 Biberach), ОСОБА_4 , та відомості, викладені відповідачкою у поясненнях від 02 грудня 2020 року на адресу КДКА Київської області, є інформацією про певний факт, тобто фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки така інформація стосується конкретної події (про те, щоОСОБА_1 отримав посвідку на проживання у ФРН, щоб переховуватися від кримінальної відповідальності; що він приховує від держави ФРН свої реальні доходи; є злочинцем; підозрюється у вчиненні протиправних дій у кримінальних провадженнях № 0003024, № 0001057; є особою, яка вчиняє кримінальні правопорушення в Україні, а потім переховується в Німеччині в родині ОСОБА_4 ).

Поширену стосовно позивача інформацію суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав недостовірною, адже вона не відповідає дійсності, порушує права, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 як людини в цілому та адвоката зокрема.

Допущена відповідачкою стосовно ОСОБА_1 дифамація вказує на вчинення позивачем протиправних дій і дискредитує його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його дій, у тому числі, стосовно дотримання закону, з огляду на що суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав дії ОСОБА_2 щодо збирання, зберігання, використання та поширення такої інформації неправомірними та зобов`язав її спростувати поширені відомості.

Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив доказів того, що заявник як адвокат діяла саме в інтересах клієнта; її дії обумовлені дорученням клієнта та вчинені як адвокатом у порядку представництва; оціночні судження висловлені не адвокатом, а клієнтом.

Притягнення до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення до інших видів юридичної відповідальності: цивільної, кримінальної, адміністративної, матеріальної, у випадках, передбачених законом.

Тобто наявність рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності не перешкоджає встановленню відповідного цивільного правопорушення та ухваленню рішення про відшкодування завданої у зв`язку з цим шкоди.

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 01 липня 2021 року № VII-005/2021 ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, а саме порушення Правил адвокатської етики. Це вид відповідальності у площині професійної діяльності адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Водночас таким порушенням принижено честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 у сфері приватних відносин, що становить зміст цивільного праворушення та є підставою для застосування до ОСОБА_2 цивільної відповідальності.

Посилання відповідачки на те, що вона діяла в інтересах клієнта, безпідставні, адже складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру в інтересах клієнта не припиняє обов`язку адвоката вчиняти лише ті дії, які не заборонені законом (стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), у тому числі обов`язку поважати гідність та честь інших осіб.

Заявниця у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц, щодо застосування статті 277 ЦК України.

Верховний Суд такі доводи також вважає безпідставними.

Визначаючи подібність правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року, провадження

№ 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У справі № 523/9870/18-ц Верховний Суд виходив з того, що адвокат мала право збирати відомості, зазначені в адвокатських запитах, направлених до державних установ іноземної держави, щодо особистого життя особи у межах кримінальної справи, оскільки такі повноваження адвоката передбачені законодавством, вказані звернення виконувались із метою захисту інтересів клієнтів. Інформація, запитувана адвокатом у державних установ іноземної держави, була використана лише в межах кримінальної справи.

Висновок у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року не може бути застосованим для вирішення спору у цій справі, адже у справі

№ 523/9870/18-ц Верховний Суд не встановив обставин приниження честі, гідності та ділової репутації особи викладеною у запиті адвоката інформацією, а також немає ознак поширення недостовірної інформації. Тобто фактичні обставини порівнюваних справ є різними.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідачка посилається на те, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди, а суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 500/5177/17 щодо застосування статті 23 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, зазначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 500/5177/17 зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У цій справі немає підстав уважати, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 500/5177/17.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував глибину фізичних і душевних страждань, завданих ОСОБА_1 приниженням його честі, гідності та ділової репутації, а також вимоги розумності і справедливості та дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 10 000,00 грн.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим.

Обставини справи в цій частині встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 в частині визначення розміру моральної шкоди зводяться до незгоди з постановою суду апеляційної інстанції та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська