КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5018/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміни черги у спадкуванні,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати за нею, як спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна, а саме 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті спадкодавця ОСОБА_4 у першій черзі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , з яким шлюб вона розірвала 01 липня 1993 року, але продовжувала проживати разом в одній квартирі та вести спільне господарство. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була приватизована 31 грудня 1998 року в рівних долях на спадкодавця ОСОБА_4 , позивача та їх спільного сина ОСОБА_5 . Спадкоємцями першої черги за законом вказаної частки майна є син позивача - ОСОБА_5 та онуки померлого за правом представлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мати яких померла раніше її батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, спадкоємцем за законом ще був батько померлого ОСОБА_6 , однак він відкликав свою заяву та відмовився від прийняття спадщини на користь відповідачів у справі.

Позивач вказала, що спадкодавець був інвалідом другої групи (у 2015 році йому ампутували ногу), тому незважаючи на те, що вони були офіційно розлучені, вона увесь час здійснювала догляд, опікувалась та турбувалась, за ним, займалась справами по домашньому господарству. У зв`язку з цим вважає, що набула права на спадкування у порядку четвертої черги за законом та наявні підстави, передбачені статтею 1259 ЦК України, для одержання нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що позивачем не доведено реальності сімейних відносин з померлим, який був людиною з інвалідністю та потребував стороннього догляду, не врахувавши показання свідка ОСОБА_7 та допитаної в якості свідка ОСОБА_1 , відповідно до яких остання разом із спадкодавцем продовжували проживати сім`єю як чоловік та жінка після розірвання шлюбу в одному помешканні, а розірвання шлюбу мало формальний характер. Суду також було надано письмову заяву сусідів, які підтверджували факт проживання позивача однією сім`єю разом із померлим, однак суд першої інстанції взагалі не дав оцінки цьому доказу. Крім того, суд неправильно застосував положення статті 1259 ЦК України.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та її представник - адвокат Федосеєєва Т.Ю. підтримали апеляційну скаргу та доводи викладені в ній, просили її задовольнити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явилися і своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили, а завідувач державної нотаріальної контори надіслала заяву про розгляд справи без участі представника, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторони позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 11 червня 1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 липня 1993 року (а.с. 16, 17).

Від шлюбних відносини ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 (а.с. 10, 89зв.).

ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних долях належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 31 грудня 1998 року (а.с 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 15).

Після його смерті Чотирнадцятою київської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 300/2017 від 25 травня 2017 року (а.с. 87-120).

Із копії цієї спадкової справи, а також листа Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 05 січня 2018 року (а.с. 19) вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись: ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (батько померлого), ОСОБА_2 (онук), ОСОБА_3 (онука). В межах законодавчо встановленого строку батько померлого відкликав заяву про прийняття спадщини на користь онуків - відповідачів у справі.

Позивач в місцевому суді наводила аргументи про те, що входила б до четвертої черги спадкоємців, адже проживала зі спадкоємцем однією сім`єю, опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, а відтак у відповідності до статті 1259 ЦК України має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, оцінивши покази свідка ОСОБА_7 та допитаної в якості свідка ОСОБА_1 , вважав, що самі по собі показання свідків не є достатніми доказами для встановлення обставин проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тільки підтверджують факт проживання позивача з померлим ОСОБА_4 в одній квартирі тривалий час та надання йому допомоги, як людині з інвалідністю.

Разом із тим, позивачем не доведено доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлим, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. Крім того, медичних документів, які б підтверджували безпорадний стан померлого, надання померлому медичної допомоги, здійснення за ним нагляду позивачем не подано.

Відтак, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не подано доказів у відповідності до статей 76-80 ЦПК України дійсного перебування у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем, який знаходився у безпорадному стані та потребував опікування, а тому підстави для задоволення позову про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги відсутні.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет, підстави та відповідачів за пред`явленим позовом наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У відповідності до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно із положеннями статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (провадження № 14-61цс19, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19) та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

За наведених обставин і сталої судової практики Верховного Суду можна дійти висновку, що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що у справах про спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частин другої, третьої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із положеннями статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку неналежний суб`єктний склад.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2019 року до суду з позовом про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміни черговості у спадкуванні до двох спадкоємців першої черги законом (за правом представлення) після смерті ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які прийняли спадщину у способи, передбачені статтею 1269 ЦК України.

Між тим, окрім відповідачів, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька також звернувся ОСОБА_5 , який не був залучений до участі у справі в якості відповідача і клопотань про його залучення співвідповідачем за позовом позивач не заявляла, хоча вирішення цього спору безпосередньо впливає на його спадкові права та інтереси, зокрема щодо його частки у майні, яке підлягає спадкуванню за законом.

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем, яка діє виключно у власних інтересах, до участі у цій справі не залучені всі спадкоємці померлого ОСОБА_4 , а саме його син - ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, колегія суддів, з огляду визначений склад відповідачів, предмет і підстави позову та їх обґрунтування,дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 саме у зв`язку з неналежним складом відповідачів.

В контексті суб`єктного складу учасників даної справи колегія суддів відмічає, що на момент пред`явлення ОСОБА_1 зазначеного позову відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була неповнолітньою особою, однак її законний представник також не був залучений до участі у справі.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення чи відмову у задоволенні по суті спору, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав, в тому числі за недоведеності позовних вимог.

Пред?явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміни черги у спадкуванні, адже відмовив в позові через недоведеність цих вимог, тоді як суб`єктний склад відповідачів є неналежним.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до вимог статей 141, 382 України підстав розподілу судових витрат позивача у вигляді сплаченого судового збору немає, оскільки як і в суді першої інстанції у задоволенні позивачу відмовлено, а змінюються лише мотиви такої відмови.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній