ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2064/23

Головуючий у першій інстанції Ковальова Т. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1446/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2023 року (місце ухвалення м. Ніжин) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду вiд 19.10.2022 на її користь стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що виконавчий лист по вказаному судовому рішенню перебуває на примусовому виконанні у Звенигородському відділі державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), проте відповідач ухиляється від сплати аліментів і станом на 01.03.2023 його заборгованість по аліментах складає 20 758 грн 50 коп., а тому позивачка вважає, що вона має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно наданого позивачкою розрахунку відповідно до ст. 196 ЦПК України та з урахуванням позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц та Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2022 по 01.03.2023 становить 25355 грн 03 коп.

У позові ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 180, 195, 196 СК України, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20758,50 грн за період з 01.08.2022 по 01.03.2023.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 22.09.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2022 по 01.03.2023 у сумі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073 грн 60 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 3000 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що враховуючи майновий стан та життєві обставини відповідача, зокрема, що він є військовослужбовцем, на даний час перебуває на лікуванні у зв`язку з отриманням поранення, у повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам, а також враховуючи, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 5000 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.09.2023 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, а рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не оцінив надані нею докази, зокрема докази, які доводять наявність вини ОСОБА_2 у виникненні боргу по аліментним зобов`язанням і він був повідомлений про наявність у нього таких зобов`язань по утримиманню дитини та надано докази такого повідомлення.

Як зазначає заявниця, доводи відзиву на позов не відповідають дійності, оскільки весь час з моменту припинення фактичного проживання однією сім`єю від ОСОБА_2 жодного разу допомоги не надходило. Посилається, що нею був зроблений запит до Ніжинського міськрайонного суду про надання скан копії поштового повідомлення про отримання ОСОБА_2 судового наказу у справі № 740/2332/22 і згідно відповіді суду від 30.06.2023 повідомлення про отримання судового наказу від 19.10.2022 ОСОБА_2 отримано 25.11.2023, що підтверджується його особистим підписом про отримання листа.

Також вказує, що 15.11.2022 у месенджері «Телеграм» вона відправила відповідачу фотографію судового наказу і відповідач 02.12.2022 відповів, а 09.12.2022 від матері відповідача ОСОБА_4 надійшло повідомлення з проханням направити номер картки для сплати аліментів і 11.12.2022 на особисту картку надійшли грошові кошти у розмірі 1500 грн від матері відповідача.

За твердженням заявниці, 18.01.2023 вона повідомила ОСОБА_2 про необхідність зявитись до Звенигородського відділу ДВС, а 23.02.2023 Звенигородським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління мМіністерства юстиції (м. Київ) по виконавчому провадженню № 70457823 винесено постанову про арешт коштів боржника, а тому вважає, що ОСОБА_2 був повідомлений про наявність заборгованості по аліментам, проте приховував своє місцезнаходження для уникнення відповідальності.

Крім того, заявниця не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, посилаючись на те, що вона є особою з інвалідністю за загальним захворюванням.

В обґрунтування доводів скарги заявниця посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20.07.2020 у справі № 362/4462/16-ц, від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, від 29.08.2018 у справі № 572/1689/16-ц та положення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2016 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Токар О.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.09.2023 залишити без змін. В обґрунтування посилається, що лист з судовим наказом та заявою ОСОБА_1 надійшов на адресу боржника 25.11.2022, а відповідно контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах рядового складу від 03.11.2022 ОСОБА_2 , на час надходження на адресу його місця реєстрації зазначених вище судових документів, знаходився в лавах ЗСУ та проходив навчальну підготовку у в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , тому об`єктивно не міг знати про накладене судом зобов`язання зі сплати аліментів та не отримував листа від суду. Зазначає, що за адресою місця реєстрації відповідача мешкає також його мати, ОСОБА_4 , яка і була отримувачем листа від суду та поставила свій підпис на поштовому повідомленні про вручення. Зазначене спростовує твердження позивачки, що за лист розписався сам ОСОБА_2 . Зазначає, що з 19.01.2023 відповідач після проходження підготовки, згідно з довідкою від 07.03.2023р. №1116А був закріплений за в/ч НОМЕР_2 , бойові підрозділи якої на той час були дислоковані в зоні бойових дій на сході країни, і позивачка знала про місце перебування ОСОБА_2 та про його наміри добровільно вирішити питання сплати аліментів одразу як він зможе прибути до місця фактичного проживання. Таким чином, з наданих позивачем переписок вбачається, що відповідач перебуваючи у зоні бойових дій, об`єктивно, не мав змоги вирішити питання сплати аліментів, при цьому не відмовлявся від таких зобов`язань та неодноразово запитував про свого сина, виявляючи турботу про дитину. В свою чергу, мати відповідача намагалась вирішити питання сплати аліментів, поки син перебуває на військовій службі, але позивачка свідомо не йшла на контакт, чинячи перешкоди для відповідача у виконанні аліментних зобов`язань. Також посилається, що початок реального стягнення аліментних платежів на користь неповнолітнього ОСОБА_3 відбувся у травні 2023 року, з причин, що не залежали від боржника, через тривалість самої процедури відкриття провадження та надіслання документів на адресу відділу нарахування заробітної плати в/ч НОМЕР_2 . Стверджує, що відповідач не допускав свідомого та винного уникнення від обов`язку по сплаті аліментів, які почали відраховуватись одразу по надходженню на виконання до в/ч НОМЕР_2 і на сьогоднішній день, відрахування аліментних платежів відбуваються щомісячно в повному обсязі, та заборгованість по сплаті відсутня. За доводам відзиву, 11.08.2023 ОСОБА_2 під час виконання бойових завдань отримав термічну травму у вигляді опіку полум`ям, та був госпіталізований до лікарні і станом на 22.09.2023 - день судового розгляду справи судом першої інстанції, відповідач перебував на реабілітації після поранення, про що було повідомлено суд та надано довідку №222/7/6564 від 24.08.2023 в/ч НОМЕР_2 та довідку ВЛК від 11.09.2023 №1712. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволенн позовних вимог, оцінивши всі наявні докази у справі, а також дійшов правильного висновку про стягнення витрат на правову допомогу пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11).

Cудовим наказом Ніжинського міськрайонного суду вiд 19.10.2022 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Постановою державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.12.2022 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 740/2332/22, виданого 19.10.2022 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (а.с. 15).

З розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу №740/2332/22, виконаного головним державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), вбачається, що по вказаному виконавчому листу розмір заборгованості ОСОБА_2 по аліментах за період з серпня 2022 року по лютий 2023 року становить 20758,50 грн (а.с.16).

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 , за місцем служби ОСОБА_2 , від 19.06.2023 № 6639 заборгованість по аліментам на початок травня 2023 року становила 28262,54 грн. В травні за квітень 2023 року відбулось утримання з/п в розмірі 10124,72 грн (ВП №2559 від 16.05.2023) та здійснено погашення заборгованості разом з черговим платежем на суму 40857,82 грн (ВП №2848 від 25.05.2023 ), у червні здійснено відрахування за травень 5062,36 грн (ВП №3218 від 13.06.2023). Утримані кошти перераховано на розрахунковий рахунок Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ MЮ (м.Київ) НОМЕР_3 Код (а.с. 66).

Позивачкою ОСОБА_1 у позовній заяві наведено розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2022 по 01.03.2023, яка становить 25355 грн 03 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи майновий стан та життєві обставини відповідача, зокрема, що він є військовослужбовцем, на даний час перебуває на лікуванні у зв`язку з отриманням поранення, у повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам, а також враховуючи, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 5000 гривень.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний висновок здійснено у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

Позивачкою в позові надано розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 16). Розмір пені позивачкою обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати - з січня 2022 року по лютий 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою в позові та апеляційній скарзі заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі заборгованості, визначеній державним виконавцем, а саме у розмірі 20758,50 грн.

Колегією суддів був перевірений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який був складений на підставі ч. 1 ст. 196 СК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц.

П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Сімейним кодексом Українине передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме наплатника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Враховуючи викладене, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України..

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 03.11.2022 ОСОБА_2 був підписаний контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки (а.с. 33 зворот, 34 зворот-35, 62-63).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 № 1115А від 07.03.2023 року відповідач солдат ОСОБА_2 з 19.01.2023 по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 34, 64).

За матеріалами справи, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70457823 стягнення аліментів за судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду від 19.10.2022 розпочато 05.12.2022.

Після відкриття виконавчого провадження Звенигородським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист був спрямований до місця проходження служби відповідачем військової частини НОМЕР_2 .

З листа військової частини НОМЕР_2 за місцем служби ОСОБА_2 від 19.06.2023 № 6639 убачається, що стягнення по ВП № 70457823 розпочато у травні 2023 року, заборгованість по аліментам на початок травня 2023 року становила 28262,54 грн. В травні за квітень 2023 року відбулось утримання з/п в розмірі 10124,72 грн (ВП №2559 від 16.05.2023) та здійснено погашення заборгованості разом з черговим платежем на суму 40857,82 грн (ВП №2848 від 25.05.2023 ), у червні здійснено відрахування за травень 5062,36 грн (ВП №3218 від 13.06.2023). Утримані кошти перераховано на розрахунковий рахунок Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ MЮ (м.Київ) НОМЕР_3 Код (а.с. 66).

Наведене підтверджує наявність підстав, передбачених законом, що не залежали від волі боржника, для зменшення пені з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За таких обставин, враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачкою в частині незадоволених позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність передбачених ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки за прострочення сплати аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі, враховуючи, що відповідно до відзиву відповідач посилається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оцінивши всі наявні докази у справі, а також дійшов правильного висновку про стягнення витрат на правову допомогу пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, повідомлення про отримання судового наказу від 19.10.2022 ОСОБА_2 отримано 25.11.2023 спростовуються матеріалами справи, оскільки на вказану дату відповідач перебував на службі у військовій частині і не міг особисто отримати вказаний лист, а за адресою місця реєстрації відповідача мешкає його мати, ОСОБА_4 , яка і була отримувачем листа від суду та поставила свій підпис на поштовому повідомленні про вручення.

Надані заявницею скріншоти переписок із соціальних мереж з відповідачем не є належними доказами ухилення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки відповідач був позбавлений можливості вирішити питання сплати аліментів у зв`язку з перебуванням на військовій службі в зоні бойових дій, не заперечував проти сплати аліментів та не допускав свідомого та винного уникнення від обов`язку по сплаті аліментів.

Відсутність свідомого уникнення від обов`язку по сплаті аліментів відповідачем підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 №222/7/6564 від 24.08.2023 та довідкою ВЛК від 11.09.2023 №1712, згідно яких відповідач, 11.08.2023 під час виконання бойових завдань отримав термічну травму у вигляді опіку полум`ям, та був госпіталізований до лікарні і станом на 22.09.2023 - день судового розгляду справи судом першої інстанції, перебував на реабілітації після поранення (а.с. 99, 99 зворот).

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції твердження заявниці про необґрунтоване стягнення з неї витрат на правову допомогу з підстав, вказаних апеляційній скарзі, враховуючи, що ні Законом України «Про судовий збір», ні нормами ЦПК України не передбачені пільги щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, а зводяться лише до переоцінки доказів та неправильного тлумачення заявником норм законодавства.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 12.12.2023.

Головуючий Судді :