Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1769/23

13 грудня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Говдяк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . За нею, як за головою колгоспного двору, 20 травня 1991 року було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . До 15 квітня 1991 року вона проживала з матір`ю і, відповідно, вони були спільно власниками колгоспного двору і їхні частки були рівними. 18 листопада 1989 року вона одружилася із відповідачем ОСОБА_2 , який після одруження проживав у дворі. Однак його участь у господарстві була незначною і недовготривалою. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася відповідачка ОСОБА_5 , яка також не претендує на частку у майні колгоспного двору. На час своєї смерті ОСОБА_4 розпорядилася своєю часткою і 05 квітня 2013 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, як дочці.

10 лютого 2023 року для оформлення спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено по тій причині, що неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку.

Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на успадковане домоволодіння, просить суд ухвалити відповідне рішення.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлені позивачкою вимоги визнали повністю. Підтвердили, що не були фактично членами колгоспного двору і не претендують на частку у домоволодінні, яке було побудовано до 1990 року. Визнають, що покійна ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 були єдиними співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 (тепер Богородчанської об`єднаної територіальної громади). Відтак погоджуються з доводами позивачки про визнання за нею права власності на усе домоволодіння, оскільки частку, що належала ОСОБА_4 . ОСОБА_1 успадкувала на підставі заповіту, а друга половина домоволодіння належить їй, як останньому члену колгоспного двору.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд має право ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки обоє відповідачів погодилися з позовними вимогами ОСОБА_1 , а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову за встановлених судом обставин немає, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263,265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський