ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6349/23 Справа № 214/9094/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
УХВАЛА

13 грудня 2023 року м. Кривий Ріг

Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Російська Федерація,

відповідач - Акціонерне товариство «Сбербанк», назва якого змінилась на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиціний банк»,

третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю та залучення представників позивача у цивільній справі № 214/9094/19 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», назва якого змінилась на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебувають апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року у справі цивільній справі № 214/9094/19 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації, АТ «Сбербанк», назва якого змінилась на АТ «Міжнародний резервний банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування моральної шкоди.

12 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання в якому останній вимагає передати справу для розгляду до «Суду, встановленого законом» та для надання непрофесійної правничої допомоги іншими суб`єктами фахівцями в галузі права, залучити представниками позивача ОСОБА_2 у даній справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Конституцією України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У системі судів загальної юрисдикції діють апеляційні суди як суди апеляційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення.

Апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються відповідно до указу Президента України в апеляційних округах та діють на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Основними нормативно-правовими актами, що визначають повноваження суду є Конституція України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення та Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Цивільна справа № 214/9094/19 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації, АТ «Сбербанк», назва якого змінилась на АТ «Міжнародний резервний банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про відшкодування моральної шкоди, перебувала на розгляді в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року у справі № 214/9094/19 подані безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Тобто, колегія суддів не вбачає підстав вважати Дніпровський апеляційний суд неналежним судом з розгляду апеляційних скарг у даній справі, тому у клопотанні ОСОБА_1 про передачу справи для розгляду до «Суду, встановленого законом» слід відмовити.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з пунктами 7, 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є розумні строки розгляду справи судом; обов`язковість судового рішення.

У частиною першої статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами визначено однією із засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частина третя 3 стаття 2 ЦПК України).

Органи системи «Правосуддя» повинні забезпечити своєчасний захист дійсно порушених прав чи інтересів особи.

Приписами статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Перелік дій, які можуть бути визнані такими що є зловживанням процесуальними правами не є вичерпний.

Зловживання процесуальними правами учасників судових проваджень полягає у тому, що поведінка або дії такої особи за формою здійснюються в межах визначених законодавством правових рамок або приписів закону, але мета такої поведінки не спрямована на захист певного фактично порушеного права. Такі дії можна кваліфікувати як такі, що підривають засади правосуддя; зокрема справедливості, неупередженості та своєчасності розгляду справ та ефективного захисту прав і інтересів осіб.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій тощо.

Разом з тим, грань між дійсним наміром захистити свої права та зловживанням процесуальними правами дуже тонка, а тому суди повинні дуже ретельно з`ясовувати підстави звернення до суду з позовом, заявлення клопотання, подання заяви, наслідки такого звернення та мету, яку має намір особа досягти.

У сенсі забезпечення доступу до правосуддя суди повинні протидіяти зловживанню процесуальними правами задля економії процесуального часу та забезпечення розгляду спорів осіб, які дійсно того потребують, оскільки зловживаннями процесуальними правами одних учасників спору або учасників інших спорів позбавляє інших учасників спору або учасників інших спорів на розгляд їх справи у розумні строки, а отже доступу до правосуддя.

Протидія судом зловживанню процесуальними правами є формою процесуальної відповідальності сторони спору, та одним із засобів забезпечення верховенства права та доступу до правосуддя.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 17 листопада 2023 року було заявлено клопотання про залучення до участі в справі в якості його представників - Філіпенко С., Акулова В., ОСОБА_6 , ухвалою Дніпровського апеляційного суді від 22 листопада 2023 року в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено. Проте 12 грудня 2023 року, позивачем знов заявлено клопотання про залучення до участі в справі в якості його представників - Філіпенко С., Акулова В., Щербак Ю., тому, колегія суддів апеляційного суду вважає такі дії позивача спрямованими на безпідставне затягування розгляду справи, відтак визнає їх зловживанням процесуальними правами.

Частинами 3 та 4 статті 44 ЦПК України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

ЄСПЛ також вказує, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю та визнає дії позивача, щодо повторного заявлення клопотання про залучення у якості його представників Філіпенко С., ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим залишає клопотання без розгляду.

Керуючись статтями 36, 37, 44 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В :

В задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю «суду встановленому законом», відмовити.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення представників позивача визнати зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим залишити без розгляду.

Ухвала касаційному оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Судді: О.О. Тимченко

В.П. Зубакова

В.О. Остапенко