Провадження № 2/742/74/23
Єдиний унікальний № 742/2051/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2023 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації,
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 , який був бенефіціарним власником українського підприємства, що випускає горілку « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 », а саме: «Алкогольные заводы, выпускающие в России водку «Хортица», « ОСОБА_6 », «Первак» из портфеля холдинга Global Spirits известного украинского бизнесмена ОСОБА_8 , сменили собственника» Публікація посилається на російське видання «Комерсант», яке заблоковано пошуковими системами в Україні у зв`язку з російською агресією за розповсюдження дезінформації. Автор публікації не зазначений. На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 3900 осіб. Публікація містить фотографії ОСОБА_4 . В публікації повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів, що нібито належать українському бізнесмену ОСОБА_9 , та випуск ними горілки під торговими марками « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 ». Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутація ОСОБА_4 . В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до позивача. Необхідно зауважити, що після цієї публікації послідовно було опубліковано ще декілька публікації на цю тему. Майже та сама інформація викладена на сайті 10.06.2022, 11.06.2022, 15.06.22, 09.08.2022, 10.08.2022, 13.08.22, перекручена таким чином, щоб підірвати репутацію позивача та звинуватити у бездіяльності українську владу та правоохоронні органи.
ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням
ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16 /print було розміщено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_17 », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на ділову репутацію Позивача, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_18 , продукция предприятий ОСОБА_14 замечена на временно оккупированной территории Украины в так называемых «Д-ЛНР. Несмотря на официальную позицию Украины о невозможности работать с террористическими властями, водочный олигарх активно поставлял алкоголь на рынок «республик» с их акцизными марками. …предприятие Черняка профинансировало 1.5 % военных расходов страны агрессора». Автором публікації зазначена ОСОБА_11 . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло близько 9240 осіб. Публікація містить фотографії ОСОБА_4 . Публікація явно є продовженням циклу замовних публікацій, націлених на компрометування позивача, направлена на заподіяння шкоди діловій репутації ОСОБА_4 та українського підприємства, містить у собі маніпуляції на фоні подій, що відбуваються в Україні у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації. Жодного доказу з публічних джерел на підтвердження викладеної інформації автор статті не наводить, при цьому маніпулює податками та цифрами з державного бюджету Росії, майстерно переводячи їх на вартість танків та ракет.
ІНФОРМАЦІЯ_19 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням
ІНФОРМАЦІЯ_20 було розміщено публікацію під назвою « ОСОБА_15 завозить в Україну виготовлену на своїх заводах у Росії горілку: фотофакт», яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , а саме: «В одному із супермаркетів України помітили горілку, виготовлену в Росії. Це горілка «Срібна прохолода» від ТМ «Хортиця», яка мирно стоїть на полиці супермаркет. З цих даних ми дізнаємося про країну-виробника горілки: Росія. Та й напис "Виготовлено в Росії", як і назва заводу-виробника - "Російська північ. Але суті це не змінює горілка потрапила на полицю українського магазину вже у розпал бойових дій. Горілку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » випускають заводи «Русский север» у Вологодській області та «Родник и К» у Підмосков`ї. Обидва вони входять до алкогольного холдингу Global Spirits і займаються в Росії випуском горілок «Хортиця», «Мороша» та « ОСОБА_7 ». А кінцевим бенефіціаром холдингу Global Spirits є громадянин України ОСОБА_16 . Щоправда, у квітні цього року, вже в розпал повномасштабної війни, власник алкогольного холдингу Global Spirits ОСОБА_15 вдався до нехитрої схеми для прикриття свого бізнесу в Росії, змінивши формального власника горілчаних заводів, що належать йому на території РФ. Новим «зіц-головою» заводів «Русский север» у Вологодській області та «Родник і К» у Підмосков`ї, що входять до алкогольного холдингу ОСОБА_17 . Бенефіціаром компанії названо громадянина України ОСОБА_18 , який є батьком ОСОБА_19 . Ознайомитись докладно зі схемою, за допомогою якої ОСОБА_15 намагався замаскувати свій російський горілчаний бізнес, можна тут: Власник горілки "Хортиця" ОСОБА_15 продовжує торгувати алкоголем у Росії за допомогою нехитрої схеми. Однак повернемося до України, де у відкритому продажу з`явилася горілка, виготовлена холдингом ОСОБА_19 в Росії у червні та липні цього року. Із цього факту випливає простий висновок: пану ОСОБА_20 стало тісно на російському ринку, де його продукція займає 10% ринку. Він вирішив постачати свою російську горілку ще й в Україну. Звісно, завозив ящики з пляшками «Хортиці», розлитої на Вологодській області, до супермаркетів не особисто ОСОБА_14 . Але те, що за цією схемою стоїть саме він однозначно. Бо має російські заводи, на яких розлили цю горілку, саме ОСОБА_15 . Хоча й спробував приховати це за досить примітивною схемою за нібито зміною власника». Автором публікації зазначено ОСОБА_21 . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло 8200 осіб. У публікації зазначено, що нібито у одному з супермаркетів України продають горілку, вироблену в Росії, це горілка «Срібна прохолодна» під торговою маркою «Хортиця». Горілку «Хортиця» випускають російські заводи «Русский север» и «Родник и К», які входять до алкогольного холдингу Global Spirits, який належить ОСОБА_12 . ОСОБА_22 продовжує випускати та торгувати горілкою в Росії. На Україні у відкритому продажу з`явилась грілка, виготовлена холдингом ОСОБА_4 в Росії у червні та липні цього року. Публікація визвала негативні реакції у коментарях, які наводяться під публікацією.
ІНФОРМАЦІЯ_5 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням
ІНФОРМАЦІЯ_21 було розміщено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_22 ОСОБА_15 та його « ІНФОРМАЦІЯ_10 » нарощують торгівлю горілкою в Росії, а українська влада заплющує на це очі?», яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 , а саме: «На сайтах країни-агресора досі продаються спиртні напої українського виробника "Global spirits" компанії, фундатором якої є український бізнесмен та автор YouTube-каналу "Big money" ОСОБА_15 » Автором повідомлення зазначений ОСОБА_23 . На момент підготовки заяви публікацію проглянуло близько 5480 осіб. Публікація містить фотографію ОСОБА_4 . Автор публікації наполягає на тому, що ОСОБА_1 є власником українського виробника "Global spirits", який продає спиртні напої на сайтах країни агресора. Така недостовірна інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 . Публікація визвала негативні реакції у коментарях.
ІНФОРМАЦІЯ_23 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_24 було розміщено публікацію під назвою «Чому досі не націоналізовано бізнес спонсора російського тероризму ОСОБА_4 », яка містить неправдиву інформацію, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 , а саме: «Щоправда, у квітні цього року, вже в розпал повномасштабної війни, власник алкогольного холдингу Global Spirits ОСОБА_15 вдався до нехитрої схеми для прикриття свого бізнесу на Росії, змінивши формального власника горілчаних заводів, що належать йому на території РФ. Щодо горілчаних заводів ОСОБА_19 варто ще згадати, що вони приносять непоганий прибуток не лише йому самому, а й російському бюджету. З якого, як відомо, фінансується армія Росії, яка роздирає нашу країну на частини та щодня вбиває українців. Але якусь із цих ракет точно купили за гроші українського бізнесмена ОСОБА_19 . Але оскільки ОСОБА_16 є громадянином України, який спонсорує військову агресію Росії проти нашої країни. Якщо ОСОБА_15 …. готовий під час війни не просто випускати горілку в Росії, а ще й завозити її в Україні. ОСОБА_15 , чиї російські заводи оплачують ракети та снаряди, які вбивають українців. Це вже не кажучи про зброю, зокрема - засоби ППО, якими збивають ракети, побудовані на гроші громадянина України ОСОБА_19 ». Автором публікації зазначена ОСОБА_11 На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 6450 осіб. Публікація містить фотографії ОСОБА_4 повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів ООО «Русский север» та ООО «Родник и К», що нібито належать ОСОБА_9 , та випуск ними горілки під торговими марками «Хортиця», «Мороша», «Первак», «Срібна прохолода». Стверджується про торгівлю горілкою, що випущена в Російській Федерації, на території України під час війни. Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації заявника. В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до ОСОБА_1 . Публікація визвала негативні коментарі читачів, що опубліковані під статтею.
Крім того, 04 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_19 на веб-сайті «АНТИКОР» за посиланням ОСОБА_24 було розміщено публікацію наступного змісту: « ОСОБА_25 продає випущену на його російському заводі горілку Хортиця, в Україні: шокуючі фото. В Україні в одному із супермаркетів помітили горілку, виготовлену в Росії. У штриховому кодуванні країна-терорист займає діапазон від 460 до 469. На пляшці вказано код «464». При чому, судячи з дати виготовлення продукція свіжа. Про це написав у своєму Facebook автогонщик та журналіст ОСОБА_26 "Судячи за датою виготовлення свіжак... У штриховому кодуванні Росія займає діапазон від 460 до 469. Будь-яке з цих чисел на початку послідовності означає, що товар виготовлений в Російській Федерації: 460, 461, 462, 463, 464, 465, 466 , 467, 468 та 469. Дивна справа", зазначив ОСОБА_27 ». Зазначена публікація супроводжується рядом фотографій горілчаної продукції та фотозображенням Позивача, під яким розмішена фраза: « ІНФОРМАЦІЯ_25 ОСОБА_15 продає випущену на його російському заводі горілку ОСОБА_5 , в Україні: шокуючі фото». Розміщена інформація в публікації: « ОСОБА_25 продає випущену на його російському заводі горілку Хортиця, в Україні», не відповідає дійсності. Автор публікації не зазначений. На момент підготовки заявки публікацію проглянуло близько 7300 осіб. Публікація містить фотографі. ОСОБА_4 повідомляється про роботу на території Російської Федерації заводів, що нібито належать українському бізнесмену ОСОБА_9 , та випуск ними горілки під торговими марками «Хортиця», « ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 ». Така інформація наносить шкоду честі, гідності та діловій репутація ОСОБА_4 . В Україні триває війна з Російською Федерацію, все суспільство негативно ставиться до всього російського, розповсюдження такої інформації визиває обурення та негативне ставлення до позивача. Публікація посилається, як на джерело інформації, на ОСОБА_28 , який нібито розмістив інформацію на своему Facebook. Це теж не відповідає дійсності, такої інформації на сторінки ОСОБА_28 в Facebook не має. Тому, ОСОБА_28 , як джерело інформації, в якості співвідповідача, не залучено. Публікація визвала негативні реакції у коментарях, як в бік ОСОБА_4 та і в бік державних органів України. Тобто автор інформації розмістив недостовірну інформацію для того, щоб скомпрометувати позивача та державні органи України. У публікації зазначено, що нібито позивач продає в Україні горілку, яка вироблена на його заводі в Росії. Така горілка продається в одному з супермаркетів України. Для підтвердження інформації наводяться фото пляшок горілки, виробленої в Росії.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання, яке було відкладено до 30 січня 2023 року (а.с.125, зворот).
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження. Об`єднано цивільне провадження №2/742/74/23 (єдиний унікальний №742/2051/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації, та цивільне провадження №2/742/146/23 (єдиний унікальний №742/3015/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації, з присвоєнням об`єднаній справі №2/742/74/23 (єдиний унікальний №742/2051/22). Відкладено підготовче судове засідання до 13 лютого 2023 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Пономарьова В.М. про залишення позову ОСОБА_1 у частині вимог до відповідача ОСОБА_2 без розгляду. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Відкладено підготовче судове засідання до 13 березня 2023 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду, яке було відкладено до 15 червня 2023 року.
Представник відповідача компанії «Teka-Group Foundation» в судове засідання не з» явився, про причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Разом з тим, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк відповідач відзив на позовну заяву також до суду не подав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.
При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Відповідно до статті 1 закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу.
У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 (провадження №12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Враховуючи, що матеріали справи містять відомості, що автором зазначених статей є ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , яких неможливо ідентифікувати, установити власника веб-сайту, який є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту неможливо, то на переконання суду, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу, а саме компанія Teka-Group Foundation, 0835, РА (Республіка Панама) Panama (м.Панама), 50th street Global Bank Tower.
Звертаючись до суду позивач визначив відповідачем у справі компанію Teka-Group Foundation (Панама).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Відповідно до ч.1 ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського союзу з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.
Так, статтею 10 Конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.
Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року №12/1984/84/131 суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Проаналізувавши інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати, суд констатує, що публікації спірних статей стосується діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП», кінцевим бенефіцарним власником якого є ОСОБА_1 , та інших юридичних осіб, які зареєстровані на території російської федерації, а саме щодо здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності на території російської федерації, під час російської військової агресії проти України та попри заборону ввезення товарів з російської федерації - продаж в Україні.
Аналізуючи зміст поширеної інформації, суд приходить до висновку, що вказана інформація є оціночним судженням, оскільки її авторами вживаються мовно-стилістичні засоби, які свідчать про викладення авторами статей своєї думки про стан справ, які склалися навколо діяльності ТОВ «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП», кінцевим бенефіцарним власником якого є українець - ОСОБА_1 , під час ведення російської військової агресії проти України.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що інформація, яка на думку позивача принижує його ділову репутацію, є оціночним судженням, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби, які свідчать про викладення автором статті своєї думки про стан справ, які стосуються діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП» та інших юридичних осіб, які зареєстровані на території російської федерації.
Так дійсно, на переконання суду статті викладені із застосуванням критики в бік позивача, а саме щодо наявності сумніву у останнього законослухняності та порядності під час здійснення своєї діяльності, але дана критика, на переконання суду, не перевищує допустимі межі. Фрази, зазначені у в статті, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям позивача і не носять характеру однозначного твердження.
При цьому, суд враховує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст.82 ЦПК України).
Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
При цьому, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, учасники процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.
Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.
Звільнення від доказування, закріплене у ст.82 ЦПК України, не має абсолютного характеру і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Так само суди не можуть посилатись при мотивуванні рішень і на відсутність в іншому судовому рішенні, що набрало законної сили, дослідження судами певних обставин.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року (справа №6-327цс15), та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа №234/1116/16-а), від 09 листопада 2018 року у справі № 816/988/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 815/6218/16, від 6 березня 2019 року (справа №813/4924/13-а), від 31 липня 2019 року у справі № 2340/4337/18, від 15 листопада 2019 року (справа №826/198/16).
За таких обставин, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.
Враховуючи вище викладене, з урахуванням того, що позивачем не доведено, що поширена в спірних статях інформація є недостовірною та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача компанії «Teka Group Foundation».
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підстави покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат відсутні.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до компанії «Teka-Group Foundation» про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: компанія Teka-Group Foundation, 0835, РА (Республіка Панама) Panama (м.Панама), 50th street Global Bank Tower.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА