ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9140/23 Справа № 212/1442/22 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/1442/22 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шаблій Юлія Володимирівна,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року (суддя Ваврушак Н.М.), ухвалене в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2022 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те , що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача в період з 01.10.2014 року по 30.11.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 12102,97 гривень, плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року 7,01 гривень, також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача інфляційні втрати 3276,29 гривень, 3% річних 1153,69 гривень, всього 16539,96 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 2481,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 5569,09 гривень, суму заборгованості по платі за абонентське обслуговування в розмірі 7,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 364,87 гривень та 3% річних у розмірі 504,18 гривень, всього 6445,15 гривень (шість тисяч чотириста сорок п`ять грн. 15 коп.). Вирішено питання щодо судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2014 року по 31 листопада 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення заборгованість станом на 01 листопада 2021 року складає 12102 гривень 97 копійок, сума заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період 01.11.2021- 30.11.2021 7 гривень 01 копійка. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. До позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , згідно зі ст. 257 ЦК України, встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Так, АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулись з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення 22 лютого 2022 року, а тому трьохрічний строк відраховується за три роки до пред`явлення позову. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5569,09 гривень та плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 7,01 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивач вважав рішення суду першої інстанції незаконним та просив скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5 569,09 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 07,01 грн., суму індексу інфляції у розмірі 364,87 грн., 3% річних у розмірі 504,18 грн., а всього 6445,15 грн., та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 та стягнути з нього заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з 03 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року в сумі основного боргу 8 801,95 грн., 3% річних в сумі 664,41 грн., інфляційні втрати в сумі 1651,08 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 7,01 грн., що загалом становить заборгованість в сумі 11 124,45 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що, згідно з пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому, станом на час подачі позовної заяви, строк позовної давності не сплив та продовжився на строк дії карантину.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом першої інстанції було застосовано норми права, згідно статті 257 ЦК України про застосування загальної позовної давності у три роки. В ході судових слухань по справі, позивач підтвердив, що ним не вживались заходи досудового врегулювання спору. Також не надано доказів, що позивач дійсно надавав послуги за адресою відповідача. Крім того, в ході судових слухань позивач не пропонував застосувати норми Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, тому суд і не застосував ці норми.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, надає населенню міста Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем проживання відповідача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.02.2022 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 21.01.2015.

Відповідач ОСОБА_1 є власником житла за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває на обслуговуванні у АТ «Криворізька теплоцентраль» та на що відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 за послуги централізованого опалення.

АТ «Криворізька теплоцентраль» в опалювальний сезон поставлялася теплова енергія відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем, виконувалися обов`язки, постійно поставлялася відповідачу теплова енергія у вигляді централізованого опалення, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.10.2014 року по 30.11.2021 року в розмірі 12102,97 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шаблій Юлія Володимирівна, підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону у повній мірі не відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2014 року по 31 листопада 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення заборгованість станом на 01 листопада 2021 року складає 12102 гривень 97 копійок, сума заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період 01.11.2021- 30.11.2021 7 гривень 01 копійка. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. До позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , згідно зі ст. 257 ЦК України, встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Так, АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулись з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення 22 лютого 2022 року, а тому трьохрічний строк відраховується за три роки до пред`явлення позову. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5569,09 гривень та плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 7,01 гривень.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.02.2022 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 21 січня 2015 року (а.с. 64).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послугу з централізованого опалення відповідно до тарифів на теплову енергію, установлених діючим законодавством. Позивачем виконувалися обов`язки, постійно поставлялася відповідачу теплова енергія у вигляді централізованого опалення, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 12 102,97 грн.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про застосування позовної давності, а тому суд стягнув заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 22 лютого 2019 року до 30 листопада 2021 року, в іншій частині відмовив, посилаючись на ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність, тобто строк, протягом якого АТ «Криворізька теплоцентраль» мало право звернутися до суду з позовом за захистом порушеного права.

Однак, суд не звернув увагу, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст. 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12 березня 2020 року, а тому, у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.

Тому висновки суду є частково помилковими, з огляду на наступне.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено статтею 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2022 року, тобто після спливу позовної давності.

Разом з тим, судом не було враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

Таким чином, станом на дату подачі позовної заяви 22 лютого 2022 року строк позовної давності в частині стягнення заборгованості з 22 лютого 2017 року не сплив та продовжився на строк дії карантину.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 22 лютого 2017 року, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Посилання ж в апеляційній скарзі на ту обставину, що періодом стягнення є 03 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки днем подачі позовної заяви, відповідно до штампу суду першої інстанції, є саме 22 лютого 2022 року, тому період стягнення буде рахуватися з 22 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року.

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за період прострочки виконання зобов`язань, плату за абонентське обслуговування, в межах трирічного строку позовної давності, а саме починаючи з 22 лютого 2017 року.

Тобто апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5 569,09 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 07,01 грн., суму індексу інфляції у розмірі 364,87 грн., 3% річних у розмірі 504,18 грн., а всього 6445,15 грн., скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з 22 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року в сумі основного боргу 8 801,95 грн., 3% річних в сумі 664,41 грн., інфляційні втрати в сумі 1651,08 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 7,01 грн., що загалом становить заборгованість в сумі 11 124,45 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «Криворізька теплоцентраль» та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з центрального опалення за період з 22 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року у загальному розмірі 11 117,44 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, колегія суддів змінює рішення суду в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль», та збільшує цей розмір з 890,68 грн. до 1667,73 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог 67,22%).

Крім того, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 721,50 грн. у зв`язку з переглядом справи в суді апеляціної інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», в інтересах якого діє Шаблій Юлія Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суми заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 22 лютого 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 5 569,09 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 07,01 грн., суму індексу інфляції у розмірі 364,87 грн., 3% річних у розмірі 504,18 грн., а всього 6445,15 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 22 лютого 2017 року по 30 листопада 2021 року в сумі основного боргу 8 801,95 грн., 3% річних в сумі 664,41 грн., інфляційні втрати в сумі 1651,08 грн., плату за абонентське обслуговування в сумі 7,01 грн., що загалом становить заборгованість в сумі 11 124,45 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», змінити, збільшивши цей розмір з 890,68 грн. до 1 667,73 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко