ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/738/23

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1392/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, проте, з жовтня 2021 року подружні стосунки між сторонами припинені. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який проживає разом з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги ні на утримання дитини, ні на її утримання не надає, він працевлаштований, отримує постійний дохід та не має інших утриманців.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 04 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на її утримання до 11 січня 2025 року, тобто до досягнення неповнолітньою дитиною, ОСОБА_5 трьох років, у розмірі 1/5 частини заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з 09 червня 2023 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповноту з`ясування фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення суду та частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини доходу щомісяця та на утримання дружини у розмірі 1/10 частини доходу щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в ухвалі від 18 липня 2023 року зазначив про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, роз`яснивши відповідачу право на подачу відзиву на позов. ОСОБА_2 зазначає, що ні ухвали про відкриття провадження, ні позовної заяви з додатками не отримував, що позбавило його можливості надати заперечення проти позову.

Указує, що районний суд, відкриваючи провадження, правильно встановив, що він з 05 січня 2022 року знятий з реєстрації по АДРЕСА_1 з вибуттям за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2 . Разом з тим, ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою надіслано за адресою: АДРЕСА_2 , що не являється ні місцем реєстрації відповідача, ні місцем проживання. За адресою зареєстрованого місця проживання ним отримано лише копію рішення суду, яке оскаржується.

Наголошує на тому, що судом неповно з`ясовано обставини, передбачені ст. 182 СК України, які є необхідними при визначенні розміру аліментів. Зазначає, що наразі перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , з якою ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дочка ОСОБА_7 , утримання якої також потребує фінансових витрат.

Указує, що, отримуючи в середньому місячний дохід у розмірі 37 081,65 грн, не відмовляється від обов`язку щодо надання матеріальної допомоги малолітньому сину, але вважає стягнутий судом розмір аліментів на утримання сина та дружини в загальній сумі 16 686,74 грн завеликим. Зауважує, що позивачкою не надано доказів щодо розміру отримуваних нею доходів, що унеможливлює об`єктивний висновок про можливість спільного матеріального утримання дитини. На думку скаржника, стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини доходу буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та є не меншим, ніж встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів. Аліментів у розмірі 1/10 частини буде достатньо для забезпечення потреб матері дитини.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав заперечень щодо розміру аліментів на утримання дитини та дружини, а також щодо можливості їх стягнення.

З визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання неповнолітньої дитини та дружини, у повній мірі не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з 26 червня 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Сторони являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

З довідок, виданих 01 червня 2023 року КП Ріпкинська ЖЕД, вбачається, що ОСОБА_1 разом з сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 7, 8).

Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина та своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, ОСОБА_1 зазначала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги, яку може сплачувати у визначеному нею розмірі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 180, 181 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 84 СК України гарантоване право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так, відповідно до ч. 2, 4 указаної норми дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина та дружини, проте невірно зазначив про наявність підстав для стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі, оскільки неповно з`ясував всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Мотивуючи прийняте рішення при визначенні щомісячного розміру аліментів на утримання дитини та дружини, суд першої інстанції послався на ненадання відповідачем заперечень щодо розміру аліментів та можливості їх стягнення.

Предметом доказування у даній справі є встановлення можливості батька надавати дитині та дружині матеріальну допомогу саме у визначеному у позові розмірі. Наголошуючи у рішенні, що відповідач не надав заперечень щодо розміру аліментів та можливості їх стягнення, суд першої інстанції задовольнив заявлені вимоги повністю, залишивши поза увагою те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У своєму рішенні суд зобов`язаний встановити фактичні обставини справи з посиланням на докази, на підставі яких встановлені ці обставини, та оцінити надані сторонами докази. Натомість, мотивуючи оспорюване рішення, суд обмежився лише посиланням на зміст ст. 181, 182, 183 СК України, якими встановлені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину та обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 зазначила зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 1). Суд першої інстанції відповідно до приписів ч. 6 с. 187 ЦПК України звернувся до відповідного органу щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

З наданої на запит управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради інформації вбачається, що ОСОБА_2 05 січня 2022 року знявся з зареєстрованого місця проживання по АДРЕСА_1 у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Саме таку адресу зареєстрованого місця проживання відповідача суд указав в ухвалі про відкриття провадження у справі (а.с. 15), проте копію ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї направив за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які не являються адресами проживання відповідача, зареєстрованими у встановленому законом порядку, чим не дотримався вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Зазначені поштові відправлення повернуті до районного суду не врученими (а.с. 18, 19).

Таким чином, наведене підтверджує доводи відповідача про необізнаність з позовною заявою та неможливість надати відзив на позов з викладенням заперечень щодо позовних вимог.

Отже, апеляційний суд приймає до розгляду подані відповідачем докази на підтвердження матеріального та сімейного стану, зокрема, довідку про доходи та свідоцтво про народження дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважав визначений судом розмір стягнутих з нього аліментів завеликим.

Надана відповідачем апеляційному суду копія свідоцтва про народження свідчить про те, що у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_7 (а.с. 30). З доданої до апеляційної скарги довідки про доходи вбачається, що він працює на посаді начальника караулу 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Чернігівській області, його сукупний дохід у період з вересня 2022 року по серпень 2023 року становить 542 438,74 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів) (а.с. 31).

Надані ОСОБА_2 письмові докази дають колегії суддів підстави дійти висновку, що відповідач працевлаштований та має регулярний дохід, отже спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину та дружині до досягнення дитиною трирічного віку.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про завеликий розмір аліментів, визначений судом до стягнення з ОСОБА_2 , враховуючи наступне.

Згідно з наданою відповідачем довідкою про доходи ОСОБА_2 нараховано за останні два місяці, які передували даті ухвалення рішення, заробітну плату: у липні 2023 року 56 958,80 грн та у серпні 2023 року 35 979,40 грн, тобто його середньомісячна заробітна плата становить 46 469,1 грн, а з утриманням податків та обов`язкових платежів 38 104,66 грн. Враховуючи розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, які повинні стягуватися на утримання дитини та дружини (відповідно 1/4 та 1/5 частини заробітку), щомісячна сума аліментів має становити 17 147,10 грн, що на думку апеляційного суду не відповідатиме інтересам відповідача та його іншої малолітньої дитини, 2023 року народження, яка, також має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Обов`язок батьків щодо утримання дитини має бути рівним, а не покладеним лише на платника аліментів. Розвиток дитини має забезпечуватись не тільки за рахунок аліментних платежів, а і за рахунок доходів самої позивачки. Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність даних щодо доходів ОСОБА_1 , що робить неможливим висновок про ступінь її матеріальної участі в утриманні сина. Позивачкою також не надано доказів та не наведено обґрунтування саме заявленого у позові розміру аліментів на її утримання.

Колегія суддів вважає, що стягнення аліментів на утримання спільного сина сторін ОСОБА_4 , 2022 року народження, у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісяця (близько 6 350,78 грн) буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не призведе до суттєвого погіршення його щомісячного фінансового забезпечення, не поставить неповнолітнього сина у несприятливі матеріальні умови. З огляду на доводи позову розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/10 частини заробітку щомісяця (близько 3 810,47 грн) буде достатнім для забезпечення потреб матері дитини.

Апеляційний суд виходить з того, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Сторони не позбавлені можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів в бік їх збільшення або зменшення у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.

Беручи до уваги невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, апеляційний суд, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши визначений судом розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 до 1/6 частини заробітку щомісяця та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку з 1/5 до 1/10 частини заробітку щомісяця.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивачку ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 1 610,4 грн судового збору (а.с. 31 а).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції, ураховуючи, що позивачка згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2023 року змінити, зменшивши визначений судом першої інстанції розмір аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з ОСОБА_2 , з 1/4 до 1/6 частини заробітку щомісяця, та розмір аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання, що стягуються з ОСОБА_2 , з 1/5 до 1/10 частини заробітку щомісяця.

Компенсувати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова