Єдиний унікальний номер судової справи: 487/3827/15-ц
Провадження № 22-ц/812/54/23 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю представника позивача - Шевченка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційної скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді - Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 08 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 13МК/2008, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 60 000,00 доларів США строком до 08 квітня 2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядки, встановлених кредитним договором.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, яка зобов`язалась відповідати як солідарний боржник.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 строків погашення заборгованості за кредитним договором станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 70 428,71 доларів США, яка складається з: 26 479,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на невиконання відповідачами належним чином зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором № 13МК/2008 від 08 квітня 2008 року у розмірі 70 428,72 доларів США, що складає 1 655 778, 97 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 70 428,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 655 778,97 грн. за кредитним договором № 13МК/2008 від 08 квітня 2008 року. Вирішено питання про судові витрати.

У квітні 2020 року не погодившись із зазначеним заочним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гордейчук Ю.О. звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2020 року заочне рішення від 07 липня 2015 року скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з часу прострочення сплати періодичного платежу відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 10 грудня 2008 року) пред`явити вимоги до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до п. 11 договору поруки від 08 квітня 2008 року, порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а зобов`язання за договором поруки виникло 10 грудня 2008 року, з моменту невнесення позичальником ОСОБА_1 чергового платежу за умовами кредитного договору, тому закінчення п`ятирічного терміну відбулось 10 грудня 2013 року, у зв`язку з чим позивач неправомірно звернуся до суду 25 травня 2015 року з позовною заявою про стягнення заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів заборгованості.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно та невмотивовано відмовлено у задоволенні позову в частині вимог щодо основного боржника ОСОБА_1 . Також зазначено, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо припинення поруки в повному обсязі та не врахував, що згідно п. 12 договору поруки від 8 квітня 2008 року, порука за даним договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та зазначила, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду від 19 липня 2019 року №1 за кредитним договором №13МК/2008, внаслідок чого до договору були внесені суттєві зміни, змінена сума кредиту, валюта кредиту та строки повернення. Виконавчі провадження по даній цивільній справі були закриті за заявою позивача. На час подання відзиву заборгованість за кредитним договором відсутня. Окрім того, умови додаткової угоди за кредитним договором підписаної між банком та основним боржником не були узгоджені з поручителем, як і не було підписано додаткової угоди з поручителем на зміну основних умов договору, таких як сума та валюта договору.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційне провадження за апеляційної скаргою АТ КБ «Приватбанк» було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), наступною ухвалою від 16 травня 2023 року провадження у справі поновлено.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 08 квітня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13МК/2008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США, зі сплатою 17% річних на строк до 08 квітня 2014 року (а.с.11-15).

Відповідно до п. 1.3. Договору строк повернення кредиту, відсотків та винагорода згідно Графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 Договору), але не пізніше 08 квітня 2014 року.

Позичальник зобов`язується погашати кредит згідно Графіку погашення, зазначеному в Додатку Договору (п.2.2.3.)

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між Банком та ОСОБА_2 08 квітня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед Банком за невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору, як солідарні боржники (а.с. 16).

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог про стягнення заборгованості, позивач посилається на невиконання позичальником та поручителем зобов`язань умов за кредитним договором № 13МК/2008 від 08 квітня 2008 року щодо сплати грошових коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк звернення до суду як до позичальника так і до поручителя, у зв`язку з чим порука припинилася.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за його використання відповідно до умов кредитного договору, 12 березня 2015 року Банком на адресу відповідачів були направлені вимоги про сплату кредитної заборгованості (а.с.8-10).

Вказані вимоги Банку відповідачами в добровільному порядку виконані не були.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 70 428,71 доларів США, яка складається з: 26 479,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 27 168,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 780,39 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.3-6).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд про стягнення вказаної заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

Між тим, як встановлено під час апеляційного розгляду 18 липня 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 (надалі - Угода) до кредитного договору №13МК/2008 від 08 квітня 2008 року для сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань.

За умовами вказаної Угоди заборгованість за кредитним договором на дату укладання цієї Угоди становить 177 721,25 доларів США та 501 грн. (пункт 1.1.)

Крім того умовами вказаної угоди змінено валюту кредиту, зменшено заборгованість що виникла за період з дати надання кредиту до дати підписання цієї Угоди та визначено суму заборгованості, яка підлягає сплаті, а саме 406 001,56 грн. що складається лише із заборгованості по тілу кредиту, а також здійснено реструктуризацію заборгованості по 6 656,76 грн. що місяця до 18 липня 2024 року. Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту в строки зазначені у Графіку погашення кредиту, що є Додатком №1 до додаткової угоди. Для виконання цієї Угоди Банк відкрив позичальникові рахунок № НОМЕР_1 (пункти 1.2., 1.7., 2).

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 починаючи з 19 липня 2019 року та станом на 25 травня 2023 року в рахунок погашення заборгованості останнім сплачено 334 600 грн., а відтак поточна заборгованість становить 71 401,56 грн. строк оплати якої визначено до 18 липня 2024 року.

Отже наведене свідчить про те, що на день ухвалення рішення судом першої інстанції - 15 серпня 2022 року заборгованість за кредитним договором №13МК/2008 від 08 квітня 2008 року, яку просив стягнути позивач з відповідачів у розмірі 70 428,71 доларів США, що складає 1 655 778,97 грн. відсутня, а відтак вимоги Банку задоволенню не підлягають через їх безпідставність.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором, проте невірно зазначив мотиви такої відмови.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1ч.1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції даної постанови, залишивши без змін резолютивну частину оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.