КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/8537/23

12 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представник позивача Державного торговельно-економічного університету адвоката Івасина Олександра Романовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Головчака М.М., у цивільній справі за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку,-

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Державний торговельно-економічний університет через свого представника адвоката Івасина О.Р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до Розпорядження КМУ від 06.10.2021 № 1298-р та наказу Міністерства освіти і науки України від 19.12021 № 1252 «Про реорганізацію Київського національного торговельно-економічного університету», Київський національний торговельно-економічний університет реорганізовано шляхом поділу та утворення Державного торговельно-економічного університету та Одеського торговельно-економічного фахового коледжу.

На балансі ДТЕУ знаходиться гуртожиток, який розташований по АДРЕСА_1 .

На даний час, відповідач разом із своїм сином ОСОБА_2 проживає в Гуртожитку № 6.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін Апеляційним судом м. Києва, позов Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 21 629,18 грн було задоволено в повному обсязі, стягнуто кошти за період з вересня 2012 року по 25.08.2015, які стягнуті у повному обсязі по виконавчому провадженню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін Апеляційним судом м. Києва позов Київського національного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку за період з 01.08.2015 по 01.06.2019 в сумі 94 577,68 грн.

З 2019 року по день подачу даного позову відповідачі систематично та навмисно не здійснюють оплату за проживання в гуртожитку, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за користування житловим приміщенням.

Заборгованість з червня 2019 року по червень 2023 року складає 94 190,44 грн, з яких 67 401,28 грн - сума заборгованості, 4 007,14 грн - 3 % річних, 22 782,02 грн - інфляційні втрати.

Враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку не сплачують вказану суму заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в інтересах КНТЕУ подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач не є виконавцем жодної з послуг, які перелічені в ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому вказаний Закон не поширює свою дію на позивача. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій також не поширюється на позивача, оскільки вказаний Закон визначає обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, однак позивач не є виконавцем житлово-комунальних послуг, отже на думку представника позивача, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Вважає, що доводи суду першої інстанції про необґрунтованість розрахунків плати за проживання є безпідставними та не відповідають обставинам справи, оскільки тарифи та розрахунки плати за проживання в студентському гуртожитку відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися, не чинними не визнавалися, скасовані в установленому порядку не були.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій відповідач просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що апеляційна скарга є надуманою та нічим не підтвердженою. Позивачем у силу ст.ст.12,81 ЦПК України не надано доказів на спростування зазначених обставин, а саме , незаконності рішення суду.

Вказує, що проживає в житловому будинку малосімейного типу за адресою: АДРЕСА_1 у повноцінній окремій ізольованій квартирі АДРЕСА_2 , у якій є окрема жила кімната 18,6 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м., що підтверджується Рішенням № 307 від 31 березня 1976 року виконавчого комітету Київської міської ради трудящих «Про введення в експлуатацію жилого будинку для малосімейних по АДРЕСА_1 » .

Вважає, що Київський національний торговельний економічний університет жодного відношення до вказаного житлового будинку для малосімейних по АДРЕСА_1 не має, про що також зазначено в постанові Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року по справі № 755/8107/17.Зазначає, що скаржником не надано жодного та належного доказу, які саме послуги надаються Університетом ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги не подав суду докази, які доводять обґрунтованість розрахунку плати за проживання у гуртожитку і розрахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять розрахунків на підтвердження визначеного позивачем тарифу, щомісячно, показників (складових), які включається до тарифів на комунальні (експлуатаційні послуги) за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.

Доданий розрахунок заборгованості за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року, суд першої інстанції не прийняв в якості належного доказу визначеного позивачем тарифу, щомісячно, показників (складових), які включається до тарифів на комунальні (експлуатаційні послуги) за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку, оскільки визначена у ньому щомісячна сума є незмінною, визначена без урахування показників, які мають змінний характер та повинні бути розраховані з врахуванням даних лічильників та кількості проживаючих у вказаному гуртожитку осіб, такі наприклад, як показник за опалення (відсутній розрахунок за спірний період) з визначенням будинкових показників та розподілених на відповідні квадратні метри площі, що займає відповідач разом з сином.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження КМУ від 06.10.2021 № 1298-р та наказу Міністерства освіти і науки України від 19.12.2021 № 1252 «Про реорганізацію Київського національного торговельно-економічного університету», Київський національний торговельно-економічного університет реорганізовано шляхом поділу та утворення Державного торговельно-економічного університету та Одеського торговельно-економічного фахового коледжу

Відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 16.06.2016 № 1113 закріплено на праві господарського відання за Київським національним торговельно-економічним університетом нерухоме майно, зокрема, Гуртожиток № 6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії кошторису вартості проживання для інших громадян та працівників в кімнатах площею 34 кв.м., розрахованого на двох осіб, плата за проживання в гуртожитку в 2019 році становила 1096,40 грн, в 2020 році - 1606,68 грн, в 2021 році - 2147,02 грн, в 2020 році - 1680,34 грн, яка нараховувалась з урахуванням наступних наданих послуг (заробітна плата, нарахування на зарплату, водопостачання та водовідведення, теплопостачання, електроенергія, оплата інших послуг (дезінфекція, дератизація, дезінсекція, ремонт ліфтів, тощо), утримання та проведення поточного ремонту, предмети, матеріали, обладнання та інвентар, капітальні видатки, інші витрати на забезпечення статутної діяльності Університету.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2021 у справі № 755/11559/16-ц встановлено, що згідно Акту № 8 від 10.05.2016 складеного внаслідок порушення Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку № 6 ОСОБА_1 , а саме систематичної несплати за проживання, було припинено надання послуг за вказаною кімнатою, шляхом відключення водопостачання та електроенергії. Борг за проживання складав 40 429,18 грн.

Разом з цим, як вбачається з розрахунку заборгованості, їм нараховувалася плата за проживання у вказаному гуртожитку з листопада 2019 року по грудень 2022 року.

Згідно із ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 77-81 ЦПК України визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язок по доведенню обґрунтованості розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги у даній справі має нести позивач.

Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Отже, комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має, довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 перед КНТЕУ за проживання у гуртожитку та житлово-комунальними послугами, враховуючи, що з травня 2016 року ОСОБА_1 було припинено надання послуг за вказаною кімнатою, шляхом відключення водопостачання та електроенергії.

Представником позивача не надано суду доказів, які доводять обґрунтованість розрахунку плати за проживання у гуртожитку і розрахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять розрахунків на підтвердження визначеного позивачем тарифу, щомісячно, показників (складових), які включається до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.

У наданому розрахунку заборгованості за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року, щомісячна сума визначена без урахування показників, які мають змінний характер та повинні бути розраховані з врахуванням даних лічильніків та кількості проживаючих у вказаному гуртожитку осіб, є незмінною, також не наведено розрахунку такої заборгованості із зазначенням надання або ненадання послуг.

Так, розрахунок очікуваних позивачем витрат на оплату комунальних послуг містить складові послуг, які загалом не використовувались відповідачкою у справі, а саме: прання білизни, мийні засоби, господарський інвентар, спецодяг, канцтовари, відновлення обладнання, м`якого та іншого інвентарю. Доказів, що вказані послуги відповідачці надавались, суду не надано.

Також відсутній розрахунок вартості оплати інших послуг (заробітна плата персоналу, нарахування на оплату праці, технічне обслуговування ліфтів, медичний огляд працівників, поточний ремонт, капітальні видатки).

Окрім іншого позивач надав розрахунок заборгованості з листопада 2019 року по грудень 2022 рік, однак в позові просить стягнути з відповідача заборгованість з 01.06.2019 по 01.01.2023 рік, тобто за період який не зазначений в розрахунку який долучений до матеріалів справи, та посилається як на належний доказ, щодо стягнення заборгованості.

Згідно загальних засад підстав виникнення зобов`язань, установлених ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів. Позивач не довів жодним чином укладення із відповідачкою будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме у визначеному в розрахунку заборгованості розмірі.

Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача посилався фактично на свої внутрішні розпорядчі документи, які, однак, не мають обов`язкового значення для відповідачів, оскільки ними не погоджені.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.

З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог та обставин, на які він посилався, а тому ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного торговельно-економічного університету адвоката Івасина Олександра Романовича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: