У х в а л а

15 червня 2023 року

м. Київ

справа № 463/11943/20-ц

провадження № 61-8217 ск 23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 04 травня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього - ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання частки майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано частину житлового будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , площею 145,6 кв. м, житловою 26,5 кв. м, право власності на яку належало ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 21 липня

1998 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 , що

помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 145,6 кв. м, житловою площею 26,5 кв. м.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

01 червня 2023 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано касаційну скаргу (передано 05 червня

2023 року), у якій просять постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона звільнена

від сплати судового збору пункту 7 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 7 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Одним із інститутів цивільного процесуального права України є законне представництво. Так, відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати

у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 22 грудня

2004 року, ОСОБА_3 у грудні 2020 року звернулась до суду з позовом.

Із тексту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_1 діє як у своїх інтересах, так в інтересах неповнолітнього - ОСОБА_2 . Касаційна скарга містить підпис як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 .

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (частина перша статті 34 ЦК України).

Станом на день подачі касаційної скарги (01 червня 2023 року) ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою особою та має повну цивільну дієздатність. Матеріали касаційного провадження не містять відомостей щодо визнання ОСОБА_2 недієздатним чи обмежено дієздатним.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Той факт, що на момент подачі позову ОСОБА_2 був неповнолітнім не має правового значення при вирішенні питання про сплату судового збору, оскільки положення Закону України «Про судовий збір» необхідно застосовувати на момент подання до суду відповідної заяви чи скарги.

За таких обставин заявникам необхідно сплатити судовий збір.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,

в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (визнання частки майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру визначається зазначенням ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Суд не повинен визначати вартість майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19

(провадження № 12-36гс20, судовий збір за подання до суду позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.

Отже, заявникам необхідно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, повідомити ціну позову,

і відповідно, підтвердити правильність сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати докази сплати судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про

що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 04 травня 2023 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько