Справа № 447/2823/22 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/22/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо надання неправдивої інформації, стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо надання неправдивої інформації, стягнення заборгованості.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , скерувавши в грудні 2022 року апеляційну скаргу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

У цьому зв`язку судом апеляційної інстанції розглядається апеляційна скарга ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника, суд оскаржуваною ухвалою обмежив позивача у доступі до правосуддя для захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду. Так, як ОСОБА_1 вимоги ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2022 року виконав своєчасно, проте суд вважав, що останній їх усунув частково, то суд першої інстанції зобов`язаний був надати позивачу повторний термін для усунення недоліків позовної заяви у відповідності до частини другої статті 185 ЦПК України.

Просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у пред`явленому позові просив:

- поновити термін оскарження відповіді на гарячу лінію Кабінету Міністрів України 1545 щодо заборгованості відповідачем суми 97 90 грн 29 коп.;

- зробити перерахунок боргу боржника ОСОБА_3 , яка становила під час розгляду справи № 447/2497/16-ц 31.10.2017 р. 321 951 грн 60 коп. згідно частини другої статті 625 ЦК України, а на сьогоднішній день (13.11.2022 року) курс становить в НБУ 36,5686 становить 194 865 грн 00 коп. (сума боргу) + 132 259 грн 04 коп. (інфляційне збільшення) + 29 453 грн 98 коп. (сума трьохпроцентної заборгованості) = 356 578 грн 02 коп.;

- стягнути кошти з боржника-відповідача по справі ОСОБА_3 згідно стактті 160 ЦПК України в сумі 194 865 грн 00 коп. (сума боргу) + 132 259 грн 04 коп. (інфляційне збільшення) + 29 453 грн 98 коп. (сума трьохпроцентної заборгованості) = 356 578 грн 02 коп.;

- стягнути кошти з боржника-відповідача по справі ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн 00 коп. за невиконання в повному обсязі рішення національних судів та завдання моральної та матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_1 ;

- визнати бездіяльність відповідача № 2 Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області, які надали мені неправдиву інформацію щодо заборгованості боржником ОСОБА_3 на 10.11.2022 року в сумі 97 970 грн 29 коп.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо надання неправдивої інформації відповідачем № 2 Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснено, що якщо у зазначений в даній ухвалі строк, позивач не усуне недоліки заяви, то заява буде вважатись неподаною і на підставі ухвали суду буде повернена.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем не засвідчено належним чином копії документів, які додано до позовної заяви;

- позовна заява та її копії з додатками, які подані позивачем є нечитабельного малого шрифту без врахування вимог до оформлення документів, визначених у Національному стандарті «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163:2020;

- всупереч вимогам статті 175 ЦПК України позивачем подано кілька позовних вимог та не конкретизований зміст кожної з них;

- у позовній заяві, яка подана у порядку цивільного судочинства заявлені вимоги, які належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а саме вимога щодо поновлення терміну на оскарження відповіді на гарячу лінію Кабінету Міністрів України 1545 щодо заборгованості відповідачем суми 97 970 грн 29 коп.;

- разом з вимогами позовного характеру позивачем подана скарга на дії державного виконавця, яка не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлено статтею 175 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналіз вказаних норм процесуального закону свідчить, що визнання позовної заяви неподаною та повернення її заявнику можливе лише в разі неусунення заявником недоліків, зазначених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (DE LA PRADELLE v. FRANCE, № 12964/87, § 28, ЄСПЛ, від 16 грудня 1992).

Щодо неналежного засвідчення копій письмових доказів та оформлення позовної заяви без врахування вимог до оформлення документів, визначених у Національному стандарті «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163:2020.

За частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина четверта статті 95 ЦПК України).

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина п`ята статті 95 ЦПК України).

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

У пункті 56 постанови від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що вона також відхиляє як необґрунтований аргумент третьої особи щодо неналежного (з порушенням пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 7 квітня 2003 року № 55 ДСТУ 4163-2003) засвідчення ДП «Сетам» і державним виконавцем документів, доданих до відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги. Вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 754/5320/22 (провадження № 61-5958св23) та від 12 жовтня 2023 року у справі № 761/15699/16-ц (провадження № 61-4491св23).

Крім того, ні ДСТУ 4163-2003, ні прийнятий на його заміну ДСТУ 4163-2020 не містять жодних вимог до документів, які складають від власного імені фізичні особи. Вимоги до процесуальних документів, у тому числі письмових заяв учасників справи, визначає процесуальний закон, а не затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики Національний стандарт України, який поширюється виключно на організаційно-розпорядчі документи. Інакше кажучи, ДСТУ 4163-2020, прийнятий на заміну ДСТУ 4163-2003, як і останній, на письмові заяви учасників справи не поширюється.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вправі був залишати позов без руху з цих підстав.

Щодо конкретизації змісту кожної з позовних вимог.

Позовна заява, окрім іншого, повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункт 4 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Аналіз змісту позовної заяви та її прохальної частини свідчить, що позов пред`явлено до двох відповідачів: ОСОБА_3 та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівські області, вимоги до яких є конкретизованими та зрозумілими. Проте, слід зазначити, що неконкретизація позовних вимог в позовній заяві може бути усунута судом на наступних стадіях судового розгляду, зокрема, на стадії підготовчого провадження, що передбачено вимогами статті 189 ЦПК України.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції без відповідного клопотання позивача, визначив в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та в ухвалі про повернення позовної заяви третім відповідачем - Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Щодо вимог, які мають бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства або у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац 1 частини першої статті 19 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом 7 ЦПК України.

Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених права сторін виконавчого провадження.

Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не може розглядати питання про відшкодування моральної шкоди або інших збитків, приймаючи ухвалу, постановлену за результатами розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Встановивши, що частина заявлених позовних вимог підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а частина у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суду першої інстанції належало керуватись вищенаведеними нормами процесуального закону та відмовити у відкритті провадження в частині цих вимог, а не залишати позов без руху з цих підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Оскільки під час вирішення питання про повернення позовної заяви місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, а не судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич