КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1710/07 Головуючий у суді І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/824/8398/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Васильківської міської ради на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про виділення та визнання права власності на земельну ділянку під житловим будинком надвірними спорудами та необхідну для їх обслуговування,

в с т а н о в и в:

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року позов задоволено.

Виділено та визнано право власності за малолітнім ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його мати ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,3013 га, зайняту 1/2 частиною житлового будинку з надвірними спорудами та необхідну для їх обслуговування, розташовану на АДРЕСА_1 , із зовнішніми межами, що починаються від межі А-Б, що межує з АДРЕСА_1 (точка на плані 38), яка розташована на відстані 4,70 м від кута (точка на плані 1) перетинання межі А-Б, яка проходить вздовж АДРЕСА_1 та межі А-Г, яка проходить вдовж суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 , під кутом 73 градуси в напрямку житлового будинку, літ. «А» довжиною 29,83 м (точки на плані 38-39); далі поворот під кутом 152 градуса в напрямку житлового будинку, літ. «а» до перетинання з його фасадною стіною (точка на плані 40) на відстані 5,58 м від лівого кута фасадної стіни житлового будинку за літ. «А»; далі по середині внутрішній стін будинку між приміщеннями № 1-1, № 2-1, № 1-1 і № 2-2, № 1-3 і № 2-2, № 1-4 і № 2-2, № 1-4 і № 2-3 (точки на плані 40-41-42-43); далі від тильної стіни житлового будинку літ. «А» (точка на плані 43), що знаходиться на відстані 4,78 м від лівого кута житлового будинку літ. «А» під кутом 90 градусів у напрямку земель загального користування довжиною 35 м (точки на плані 43-44), далі поворот під кутом 90 градусів у напрямку земель загального користування довжиною 35 м (точки на плані 43-44); далі поворот під кутом 90 градусів у напрямку земель загального користування довжиною 35 м (точки на плані 43-44); далі поворот під кутом 90 градусів у напрямку межі Б-В, яка межує із сусідньою земельною ділянкою АДРЕСА_3 довжиною 81,64 м (точки на плані 44-45) до перетинання з цією межею Б-В, яка межує із сусідньою земельною ділянкою АДРЕСА_3 на відстані 27,37 м від кута точки на плані 19).

У липні 2020 року Васильківська міська рада подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, порушивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що вона не брала участі у справі в суді першої інстанції, а про наявність рішення дізналася з іншої судової справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 липня 2020 року клопотання Васильківської міської ради задоволено, поновлено їй строк на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу Васильківської міської ради задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Говоруна М. П. задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що викладені в апеляційній скарзі Васильківської міської ради, та відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року. Апеляційну скаргу Васильківської міської ради залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даноїухвали, для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку, а у випадку невиконання вимог цієї ухвали буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Копія зазначеної ухвали за поштовою адресою, вказаною в апеляційній скарзі,була врученаВасильківської міської ради 08 травня 2023 року, про що свідчить повернуте до Київського апеляційного суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, протягом встановленого апеляційним судом строку з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху її вимоги скаржником свідомо не виконанні, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження до суду апеляційної інстанції не надійшла.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (стаття 13 ЦПК України).

Закріплене за скаржником право на подання заяви про поновлення попущеного строку чи відмову від її подання є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не зазначено причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, які можливо визнати поважними, то з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючисьстаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Васильківської міської ради на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про виділення та визнання права власності на земельну ділянку під житловим будинком надвірними спорудами та необхідну для їх обслуговування відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати скаржнику разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній