Справа № 185/7899/23
Провадження № 2/185/2790/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 грудня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Чікарьова Є.В., представника відповідача прокурора Ленченко О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, третя особа: Державне казначейство України про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

Позивач 13.06.2023 року звернувся до суду з позовом до Київської міської прокуратури, третя особа: Державне казначейство України про стягнення моральної шкоди у якому просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України суму моральної шкоди спричиненої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності у розмірі 1500000 грн., надмірною тривалістю кримінального провадження щодо нього у розмірі 400000 грн., незаконним оголошенням його у розшук у розмірі 100000 грн., всього стягнути 2000000 грн. При розгляді справи по суті допитати його у якості свідка. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у провадженні СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0000197, у якому йому 19.10.2016 р. було повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.222, ч.2 ст.366, ч.3, ч.4 ст.358 ККУ.

Постановою слідчого від 12.01.2017 р. це кримінальне провадження було зупинено, а він оголошений у розшук, з внесенням відповідної інформації у облікові бази МВС, та оприлюдненні на офіційному сайті МВС. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2019 р. у справі № 752/25882/17 постанову слідчого від 12.01.2017 р. про зупинення кримінального провадження було скасовано, як незаконну. При цьому слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано доказів направлення повісток про виклик до слідчого, як і доказів того, що взагалі здійснювались спроби виклику по телефону, або іншим передбаченим законом способом.

Після цього жодних слідчих дій за його участю не вчинялось, з облікової бази МВС розшукуваних осіб відомості не видалялись, незважаючи на те, що місцезнаходження слідчому та прокурору було відоме, фактично ні від кого не переховувався, а необхідні виклики та інші процесуальні документи могли бути вручені через захисника.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2020 р. у справі № 752/25882/17 визнано неправомірною бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 щодо не вчинення процесуальних дій після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000197. Зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 у кримінальному провадженні № 0000197 вчинити процесуальні дії, передбачені ст.283 КПК України. Постановою прокурора від 12.04.2021 р. кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПКУ. Таким чином, він перебував під слідством загалом на протязі 4 років 6 місяців.

Незважаючи на закриття кримінального провадження з облікової бази МВС розшукуваних осіб він не був виключений, незважаючи на неодноразові звернення з цього приводу до посадових осіб Національної поліції та прокуратури У наступному, 20.05.2023 р. співробітниками патрульної поліції він був затриманий, та доставлений до Голосіївського УП ГУНП у м.Києві як особа, що переховується від органів влади. Після цього відомості були виключені з облікової бази МВС розшукуваних осіб. Таким чином, він перебував у розшуку загалом більше ніж 6 років 4 місяці. Позивач вважає, що вказаними діями йому завдано моральну шкоду.

Ухвалою суду від 23.06.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

28.07.2023 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов від Київської міської прокуратури. У відзиві представник прокуратури просить суд у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на недоведеність позивачем заявлених позовних вимог спричинення йому моральної шкоди.

07.08.2023 року позивач звернувся до суду з відповіддю на відзив у якій просив суд відхилити доводи відповідача зазначені у його відзиві.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Державне казначейство України.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, позов підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач був допитаний у якості свідка і розповів про обставини справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи свої заперечення посилалась на обставини викладені у письмовому відзиві на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0000197 від 12.01.2017 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Досудовим розслідування встановлено, що службовими особами КГІ «Жилбудсервіс», Кремінської обласної спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату, ПАТ «Укртрансгаз» філії «УМГ «Черкаситрансгаз», Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» у змові з організаторами «конвертаційного центру» запроваджено схему заволодіння коштами державних підприємств шляхом їх перерахування на рахунки переможця конкурсних торгів ТОВ «Луганськпроект», ТОВ «УТГ Констракшн», ГТП «Мотоінтрейд», ТОВ «Консалекс оіл Україна» та подальшого переведення в готівку з використанням фінансових інструментів.

В матеріалах кримінального провадження міститься повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 19.10.2016 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. З ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчим 12.01.2017 кримінальне провадження зупинено у зв`язку з оголошенням підозрюваного у розшук Разом із тим, 11.12.2019 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва задоволено скаргу захисника в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 та постанову слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 12.01.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні скасовано.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2020 скаргу адвоката в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000197 від 12.01.2017 задоволено, визнано бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 щодо не вчинення процесуальних дій після закінчення строків досудового розслідування відносно ОСОБА_1 неправомірною та зобов`язано прокурора цієї прокуратури вчинити процесуальні дії, передбачені ст. 283 КПК України. З огляду на викладене, прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва прийнято постанову від 12.04.2021, якою закрито кримінальне провадження № 0000197 від 12.01.2017 в частині, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Київською міською прокуратурою 18.06.2021 постанову прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва від 12.04.2021 про закриття кримінального провадження № 0000197 від 12.01.2017 відносно ОСОБА_1 скасовано. В цей же день матеріали даного кримінального провадження скеровано до Голосіївської окружної прокуратури міста Києва для організації проведення подальшого розслідування.

На теперішній час остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні не прийнято.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Частинами 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю даних органів, встановлюється законом, яким у даному випадку є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону № 266/94-ВР шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення (пункти 1, 1-1,2, 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР). У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст. З Закону № 266/94-ВР).

За положеннями ч. 5 ст. 4 Закону від 01.12.1994 № 266/94) відшкодування шкоди у випадках, передбачених, зокрема, пунктом 5 статті 3 цього Закону, провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За вказаних обставин та враховуючи, що постанова про закриття кримінального провадження від 12.04.2021 відносно ОСОБА_2 скасована, а остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні № 0000197 від 12.01.2017 не прийнято, у позивача не виникло права на відшкодування завданої шкоди, зокрема, моральної шкоди, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1 167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, відшкодовується державою. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України (незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення), в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України - така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (генеральний делікт). Заподіяння моральної шкоди є підставою деліктної відповідальності, де шкода виступає також і в якості її міри.

В силу вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України довести наявність цих умов має позивач, який звернувся із позовом про стягнення шкоди.

Слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва було задоволено скаргу захисника в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , постанову слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 12.01.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні скасовано, а ухвалою слідчого судді цього ж суду від 13.10.2020 задоволено скаргу адвоката в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000197 від 12.01.2017.

Відповідно до ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Обов`язок слідчого судді щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, який здійснюється слідчими суддями, в тому числі при розгляді скарг на бездіяльність органу досудового розслідування, фактично передбачає необхідність забезпечення належного реагування на випадки ініціювання особою питань, пов`язаних із реалізацією завдань кримінального провадження як щодо захисту від кримінальних правопорушень, так і щодо того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.

Отже, за змістом вказаної ухвали слідчого судді, ОСОБА_1 реалізовував своє право щодо оскарження процесуальної діяльності органу досудового розслідування та прокуратури, а винесення слідчим суддею ухвал за результатами розгляду скарг захисника в інтересах ОСОБА_1 є наслідком судового контролю за діяльністю слідчих під час досудового розслідування.

Водночас, оскарження учасником кримінального провадження процесуальних рішень органів досудового розслідування у порядку глави 26 КПК України не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у порядку статей 23, ст. ст. 1173, 1 174, ч. 6 ст. 1167 ЦК України, так як при здійсненні відповідних процесуальних дій особа реалізує свої права щодо контролю за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає Глава 26 КПК України. Таким чином, КПК України передбачає механізм та порядок захисту та поновлення процесуальних прав учасника кримінального провадження та заявника.

Велика Палата Верховного Суду визначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази, (постанова від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

У межах спірних правовідносин предмет позовної заяви зумовлений відносинами учасників кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому питання дотримання вимог кримінального процесуального законодавства під час досудового розслідування у цій справі не може бути предметом розгляду в цивільному суді.

Таким чином, позивач не наводить причинно-наслідковий зв`язок, який би свідчив про порушення цивільних прав поза межами процесуальних прав у кримінальному провадженні або б впливав на них.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

З огляду на викладене, в контексті даного спору, не можливо в межах цивільного судочинства встановити протиправність дій та бездіяльності, зумовлених дотриманням процесуальних прав в рамках кримінального провадження.

Пунктом 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших наслідків морального характеру. У п. 4 постанови ПВСУ роз`яснено, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (п. 9 постанови ПВСУ).

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Позивач зазначає, що йому завдано моральну шкоду, спричинену незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в розмірі 1500000 грн, надмірною тривалістю кримінального провадження щодо нього, в розмірі 400000 грн, та незаконним оголошенням його в розшук, в розмірі 100 000 грн. Отже, просить суд стягнути на свою користь з Державного бюджету України моральну шкоду в загальному розмірі 2 000 000 грн.

Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не підтверджено належними доказами факт заподіяння йому моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, оскільки, як вбачається з викладених вище доводів відповідача, остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні № 0000197 від 12.01.2017 не прийнято, а в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі № 752/25882/17 (на яку посилається позивач), якою скасовано постанову слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві про зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні від 12.01.2017 не зазначено, що розшук ОСОБА_1 був незаконним.

При цьому позивач реалізував своє право на оскарження під час досудового розслідування рішення слідчого про зупинення досудового розслідування, відповідно до ст. 303 КПК України.

Позивачем не доведено всі елементи доказування, а саме наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок Держави.

Керуючись ст.10, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, третя особа: Державне казначейство України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2023 року.

Суддя: В. О. Головін