Провадження № 2/756/61/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого -судді- Яценко Н.О.,

за участі секретаря Євтушик В.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання незаконною відмови про закриття банківського рахунку, розірвання договору, визнання незаконним підвищення розміру процентної ставки та зобов`язання здійснити перерахунок, -

в с т а н о в и в:

Позивач в грудні 2018 року звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами. В обгрунтування позову вказує, що 21.10.2014 року між ним ОСОБА_1 та ПАТ Укрсоцбанк» була підписана Анкета і Заява - Договір № 0014/089664-PR банківського поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_1 в Українській гривні з встановленням кредитної лінії та списанню коштів з поточного (карткового) рахунку, видачу картки.

Підписання договору було викликано необхідністю врегулювання кредитних відносин між споживачем та банком після приєднання (об`єднання, злиття) UniCreditBank з ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Згідно заяви, яка підписана споживачем з застереженнями, він, як Клієнт підтвердив укладання між споживачем (клієнтом) та банком договору на умовах викладених в заяві, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах, Правилах надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб в ПАТ "УКРСОЦБАНК" з усіма додатками та умовами, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними поточними (картковими) рахунками. Згідно заяви, Правила та Умови були публічною пропозицією (офертою) та розміщенні на сайті БАНКУ www.unicredit.com.ua Копії зазначених (Інструкції, Правила та Умови") споживачу не надавали. На підставі і умовах, та не виключно, договору, споживач добросовістно користувався виданими кредитними картками, сплачував, чергові та необхідні платежі за користування кредитною лінією та на погашення процентів за користування кредитом. Банк жодного разу не застосовував штрафних санкцій за порушення умов користування карткою. В жовтні 2018 року закінчилася дія чергової кредитної картки UniCreditCardMasterCard (надалі - КАРТКА) № НОМЕР_2 і споживач прийняв рішення не користуватися в подальшому картками та кредитними коштами банку, закрити картковий рахунок, та після отримання розрахунку боргу, перерахувати необхідну суму безготівковим платежем. Для цього, в останні дні дії КАРТКИ - 30 та 31 жовтня звертався беспосередньо у Мінське відділення Банка (м. Київ, вул Героїв Сталінграду, 29Б) з проханням роздрукувати чи/або прийняти письмову заяву споживача про закриття карткового рахунку № НОМЕР_3 та розриву договору банківського рахунку в порядку статті 1075 ЦК України, але отримав відмову. Менеджер відділення банку ОСОБА_2 та директор відділення ОСОБА_3 протиправно не погодилися ні роздруковувати бланк Заяви, ні прийняти письмову заяву про закриття карткового рахунку та розірвання договору банківського рахунку. В порядку статті 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У зв`язку із зазначеними суттєвими порушеннями прав та інтересів позивача, як споживача фінансових послуг, споживач був вимушений направити письмову заяву від 31 жовтня 2018 року про закриття карткового рахунку № НОМЕР_1 та розірвання договору банківського рахунку рекомендованим листом на юридичну адресу банку. Листом від 14 листопада 2018 року № 04.03-02/96-9954 банк відмовився задовольнити Заяву від 31 жовтня 2018 року про закриття карткового рахунку НОМЕР_1 та розірвання договору банківського рахунку з посиланням на пункт 3.1.12 Умов відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками з підстав наявності заборгованості перед банком.

Згідно відповіді банку, клієнт зобов`язаний погасити таку заборгованість в день подання Заяви про закриття рахунку. Зазначені дії вважає, свідчать що банк, з метою протиправного нарахування додаткових процентів за користування кредитом, пені, штрафів, цілеспрямовано порушує право споживача на розірвання договору карткового рахунку та сумлінне виконання споживачем своїх кредитних зобов`язань. Згідно виписки від 31 жовтня 2018 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що банк в односторонньому порядку: - змінив процентну ставку за користування кредитною лінією з 28,00 % річних на - 39,99 % - протиправно списував щорічну за РКО в сумі 100 грн. та щомісячно по 20 грн. (обслуговування картки).

З моменту підписання Договору позивач не надавав згоду на внесення змін до Договору від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR чи/або зміну процентної ставки та тарифів на обслуговування карткового рахунку. Про зміни тарифів та процентної ставки за користування кредитною лінією позивач не був належно повідомлений (на його адресу не надсилалися письмові повідомлення).

На підставі численних порушень умов договору та чинного законодавства банку рекомендованим листом була направлена скарга від 01 листопада 2018 року на протиправні дії по зміні процентної ставки за користування кредитною лінією та списання коштів з карткового рахунку НОМЕР_1 з вимогою надіслати письмовий розрахунок заборгованості на умовах та у відповідності до договору від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR заборгованості станом на 01 листопада 2018 з договірною кредитною ставкою в 28% річних та без комісій - щорічних та щомісячних. Листом від 14 листопада 2018 року № 04.03-02/96-9954, банк заперечив порушення при зміні умов договору - підвищення річної процентної ставки та не надав письмового розрахунку заборгованості. Таким чином, вважає, що банк свідомо та систематично порушує майнові права споживача на виконання кредитних зобов`язань, права на своєчасне отримання об`єктивної інформації про споживчий кредит з метою стягнення додаткових процентів за користування кредитною лінією, пені та штрафів за прострочення виконання кредитних зобов`язань.

Просить суд визнати незаконною відмову акціонерного товариства «Укрсоцбанк» прийняти заяву від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 про закриття поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_1 з 01.11.2018 та розірвати договір від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR банківського поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_1 ; визнати незаконним підвищення акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» розміру процентів (процентну ставку) за користування кредитними коштами в односторонньому порядку по договору від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR та зобов`язати акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» здійснити перерахунок заборгованості по поточному (картковому) рахунку № НОМЕР_1 станом на 01.11.2018 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 26.12.2018 року по справі відкрито спрощене провадження.

01.04.2019 року від відповідача представника АТ «Укрсоцбанк» надійшла заява в якій просить суд відмовити в позові та проводити розгляд справи без їх участі.

Ухвалою від 02.04.2019 року витребувано у АТ «Укрсоцбанк» докази.

Ухвалою від 16 жовтня 2020 року залучено АТ «Альфа-Банк» до участі в розгляді справи як правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою від 16.10.2020 року витребувано письмові докази у АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою від 05.09.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження по справі.

13.03.2023 року до суду надійшла відповідь АТ «СЕНС БАНК» в своїй відповіді посилаються на те, що АТ «СЕНС БАНК», правонаступник АТ «Укрсоцбанк», повідомляє, що між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір 0014/089664-РRвід 21.10.2014 року, на ім`я ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до договору факторингу № 2 від 25.03.2019 року, право вимоги заборгованості, на картковому рахунку вищевказаної особи було переуступлено ТОВ «Кредитні ініціативи» та передано оригінали документів, які містять запитувану інформацію.

З наданої АТ «СЕНС БАНК» відповіді убачається, що 12.08.2022 року змінено назву АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», 30.11.2022 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну назви Банку на АТ «СЕНС БАНК» (а.с.141)

Ухвалою від 12.06.2023 року судом проведено заміну відповідача АТ «СЕНС БАНК» на правонаступника ТОВ «Кредитні ініціативи» та даною ухвалою витребувано докази у ТОВ «Кредитні ініціативи», які суду відповідачем не надано.

В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі.(а.с.39) Відповідач причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами справи, у урахуванням того , що справа неодноразово судом відкладалася з об`єктивних причин.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено в ході розгляду справи, 21.10.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» була підписана Анкета і Заява - Договір № 0014/089664-PR банківського поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_1 в Українській гривні з встановленням кредитної лінії та списанню коштів з поточного (карткового) рахунку, видачу картки.

Як доводить суду позивач відповідно до виписки від 31 жовтня 2018 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 банк в односторонньому порядку: - змінив процентну ставку за користування кредитною лінією з 28,00 % річних на - 39,99 % - та протиправно списував щорічну за РКО в сумі 100 грн. та щомісячно по 20 грн. (обслуговування картки). З моменту підписання Договору позивач не надавав згоду на внесення змін до Договору від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR чи/або зміну процентної ставки та тарифів на обслуговування карткового рахунку. Про зміни тарифів та процентної ставки за користування кредитною лінією позивач не був належно повідомлений (на його адресу не надсилалися письмові повідомлення).

Відповідно до анкети № 93 для надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» сторони погодили розмір відсоткової ставки (а.с. 9), однак вказана заява не містить розмір відсотків саме 39,99.

31.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з заявою про закриття карткового рахунку (а.с.13), а в подальшому подав скаргу до Банку. (а.с.14)

На звернення ОСОБА_1 . Банк надав відповідь в якій посилаються на те, що відповідно до п.3.1.1 Умов відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, у разі припинення дії договору за заявою Клієнта за наявності у останнього заборгованості перед Банком клієнт зобов`язаний погасити таку заборгованість в день подання заяви шляхом повернення рахунку коштами у розмірі наявної заборгованості за рахунком та нарахованих процентів.

Також зазначають, що відповідно до п.10 Умов відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, сторони домовились, що тарифи на обслуговування платіжних карток/умови для діючих клієнтів можуть бути змінені на підставі рішення уповноваженого органу банку в наступному порядку . Банк надсилає клієнтам пропозицію про зміну тарифів/умов шляхом розміщення відповідного повідомлення на сайті Банку за адресою: www. Ukrsotsbank. Com.

25.03.2019 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступник АТ «СЕНС БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 2 від 25.03.2019 року за умовами якого АТ «Уксоцбанк» відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по картковому рахунку № НОМЕР_1 , де боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України)

Ч. 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Укрсоцбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 21.10.2014 року процентна ставка за кредитом не визначалася сторонами саме в розмірі 39,99 за якою відбувалося нарахування процентів позивачу.Доказів внесення змін до договору суду відповідачем не надано.Отже, відповідачем не доведено правомірність нарахування позивачу процентів за спірним договором саме в розмірі 39,99.

Суд вважає, що пропозиція розміщена на сайті стосовно зміни розміру процентів та умови кредитування не є належним доказом правомірності зміни розміру процентів.

Крім того, роздруківка з сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в Банку, що розміщені на офіційному сайті відповідача неодноразово змінювалися самим Банком.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в Банку , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Стосовно комісії за обслуговування та плати за видачу кредиту суд зазначає, що вказана сума винагороди по своїй суті є платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1,статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071 цс 16.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071 цс 16, а також у постанові Верховного Суду по справі №766/1497/16-ц від 06 червня 2018 року.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі за №520/2614/17.

Позивач уклав кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит на поточні потреби зі сплатою процентів за користування кредитом. Окремо у договорі було передбачено обов`язок сплати позичальником комісії за обслуговування (РКО) та плата за видачу кредиту готівкою .

Разом з тим, із умов вказаного вище договору вбачається, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту та плату за видачу кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується ця комісія та плата, а тому суд доходить до висновку, що вказані нарахування є незаконними, у зв`язку з цим вважає, що існують всі підстави для проведення перерахунку за спірним договором. У задоволенні вимоги про визнання незаконною відмови прийняти заяву, суд відмовляє, оскільки вказана заява була прийнята, проте в її задоволенні відмовлено.

Згідно зі ст. 651 ЦК України встановлюються підстави для зміни або розірвання договору.

По-перше, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом.

По-друге, договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

По-третє, договір може бути змінений або розірваний у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на так у відмову встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 652 ЦК України встановлюється, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку змінив умови спірного договору у суду є всі підстави для розірвання договору від 21.10.2014 року та відповідно для здійснення перерахунку.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп. (дві вимоги немайнового характеру).

На підставі викладеного та керуючись ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання незаконною відмови про закриття банківського рахунку, розірвання договору, визнання незаконним підвищення розміру процентної ставки та зобов`язання здійснити перерахунок - задовольнити частково.

Розірвати договір від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR укладений між ОСОБА_1 та АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Визнати незаконним підвищення акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК», правонаступник ТОВ «Кредитні ініціативи» розміру процентів на 39,99 за користування кредитними коштами в односторонньому порядку по договору від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR та зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснити перерахунок заборгованості по поточному (картковому) рахунку № НОМЕР_1 за договором від 21 жовтня 2014 року № 0014/089664-PR виходячи з процентної ставки за користування кредитною лінією 28 % та без комісій щорічних та щомісячних.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» (, місце знаходження м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1409 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.11.2023 року

Суддя :