Справа № 274/3068/21 Провадження № 2/0274/186/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
07.06.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , представниками яких є ОСОБА_3 ,
до1) ОСОБА_4 , 2) Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, представником якого є Слюсар Є.А., 3) Акціонерного товариства "УкрСиббанк", представником якого є Дуднік М.А.,
провизнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом, у якому, з урахуванням позовної заяви від 19.08.2021 р. (уточненої) а. с. 81 83), яка ухвалою від 19.08.2021 р. (а. с. 94) була прийнята до розгляду, просять:
визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 10.07.2006 р., видане Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області ОСОБА_4 на будинок, магазин продовольчих товарів та обладнаний житловими кімнатами з допоміжними приміщеннями на другому поверсі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим припинити право власності ОСОБА_4 на дане майно;
визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю бані (Д-1) площею 25,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка увійшла до складу будинку, магазину продовольчих товарів та обладнаного житловими кімнатами з допоміжними приміщеннями на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 13.05.1994 р. , укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , останній набув у власність 30/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до якого належала, зокрема, баня Д-1. На підставі рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області це майно отримало нову адресу: АДРЕСА_2 . У власності ОСОБА_5 залишилась інша частини будівлі разом, зокрема, з гаражем Г-1. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належне їй майно успадкувала ОСОБА_2 . Поруч з домоволодінням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_4 збудував будинок, магазин продовольчих товарів, обладнаний житловими кімнатами з допоміжними приміщеннями на другому поверсі, у зв`язку з чим на підставі рішення № 349 від 22.06.2006 р. Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 10.07.2006 р. Побудувавши вказаний об`єкт нерухомості, ОСОБА_4 порушив право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є ОСОБА_2 , оскільки до складу майна увійшли належна ОСОБА_1 баня (Д-1) та належний ОСОБА_5 гараж (Г-1). Крім того, оспорювань свідоцтво про право власності не відповідає рішенню, на підставі якого його було видано, у частині загальної площі будівлі.
ОСОБА_4 позов визнав.
Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подано доказів, що наявністю оспорюваного свідоцтва про право власності на майно порушені їхні права. Твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що оспорюване свідоцтво в частині загальної площі будівлі не відповідає рішенню, на підставі якого його видану, не відповідає дійсності та побудовано на припущеннях. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили позовну давність без поважних причин.
Під час розгляду справи представник Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області попросив застосувати позовну давність.
Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі Банк) просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не довів, що є власником нерухомого майна, до складу якого входить баня (Д-1), а ОСОБА_2 не довела, що є власником нерухомого майна, до складу якого входить гараж (Г-1), а тому їхні права не порушені та в них відсутнє право на позов. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали беззаперечних доказів, що баня (Д-1) та гараж (Г-1) увійшли до складу нерухомого майна, на який видано оспорювань свідоцтво про право власності на майно. Позовна вимога про скасування оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно є неналежним способом захисту а такий спосіб захисту як припинення права власності суперечить Конституції України та Цивільному кодексу України. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили позовну давність, у разі визнання їх вимог обґрунтованими, Банк просить застосувати позовну давність.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування від 13.05.1994 р., за умовами якого перша подарувала, а другий прийняв у дар 30/100 часин жилого будинку під АДРЕСА_1 на земельній ділянці мірою 600 кв. м, будинок цегельний, жилою площею 62,3 кв. м, до будинку належать: сарай Б-1, погріб п/д-1, уборна В-1, гараж Г-1, баня Д-1, теплиця Е-1, в користування обдарованого переходять приміщення 1-6, баня Д-1, теплиця Е-1 (а. с. 10 11).
Відповідно до частини першої статті 243 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинний на момент укладення цього договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.
Приймаючи до уваги наведену норму законодавства України, Суд вважає, що зазначення у договорі на те, що в користування обдарованого переходять приміщення 1-6, баня Д-1, теплиця Е-1, є очевидною опискою (помилкою), фактично йдеться перехід у власність обдарованого ( ОСОБА_1 ) цих приміщень.
На підставі зазначеного договору дарування за ОСОБА_1 було зареєстровано по праву спільної особистої власності 30/100 ідеальних частин жилого будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним написом на цьому договорі (зворотній бік а. с. 11).
Таким чином ОСОБА_1 набув у власність, зокрема, приміщення бані Д-1 за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому у власності ОСОБА_5 залишилось інше майно за цією ж адресою, зокрема, гараж Г-1.
Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, на підставі рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області подароване йому майно отримало нову адресу: АДРЕСА_2 , однак будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини, зокрема, копії зазначеного рішення, ним не подано.
Разом з тим, як зазначено у довідці від 17.02.2016 р. № 214 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, згідно рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області відбулась заміна правоустановчих документів на квартири у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).
Як наведено вище, копія рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області у матеріалах справи відсутня, відсутні і у матеріалах справи правовстановлюючі документи на домоволодіння або його частину за адресою: АДРЕСА_1 , які, як випливає з довідки 17.02.2016 р. № 214 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, були видані на підставі цього рішення.
За таких обставин Суд позбавлений можливості встановити, які зміни відбулись внаслідок прийняття рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, зокрема, чи була змінена адреса майна, яке було подаровано ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13.05.1994 р., які відбулись зміни у праві власності на це майно у зв`язку з заміною на підставі цього рішення правовстановлюючих документів, у тому числі, чи залишилось у власності ОСОБА_1 приміщення бані Д-1, а у власності ОСОБА_5 приміщення гаража Г-1.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом від 09.06.2020 р. про смерть (а. с. 33).
ОСОБА_2 успадкувала від ОСОБА_5 на підставі заповіту квартиру АДРЕСА_3 ), яка належала спадкодавці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10.08.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом від 26.02.2021 р. про право на спадщину за заповітом (а. с. 34).
Будь-яких доказів спадкування ОСОБА_2 від ОСОБА_5 приміщення гаража Г-1 у будинку АДРЕСА_4 або АДРЕСА_2 ), матеріали справи не містять.
Додатково Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не подано доказів державної реєстрації за нею права власності на успадковане від ОСОБА_5 нерухоме майно, а тому Суд не може виходити з того, що ОСОБА_2 взагалі є власником майна, яке стосується спору, оскільки за положеннями статті 331 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з доводами Банка про те, що ОСОБА_1 не довів, що є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якого входить приміщення бані (Д-1), а ОСОБА_2 не довела, що є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_1 , до складу якого входить гараж (Г-1).
При цьому Судом з`ясовано, що Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 10.07.2006 р. на будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147,6 кв. м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщенням на другому поверсі загальною площею 144,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа об`єкта 292,3 кв. м, власник ОСОБА_4 , підстава рішення від 22.06.2006 р. № 349 Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 14).
Однак, як випливає з акту від 09.06.2006 р. державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, цей акт було затверджено рішенням від 22.06.2006 р. № 349 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (зворотній бік, а. с. 12).
Про те, що рішення від 22.06.2006 р. № 349 прийнято саме Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області зазначено і у відзиві Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області.
На підставі наведеного Суд робить висновок, що осопрюване свідоцтво було видано на підставі рішення від 22.06.2006 р. № 349 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області.
Це рішення було прийнято до прийняття вказаного вище рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, достовірний зміст якого Суд встановити не може, проте, як зазначено у довідці від 17.02.2016 р. № 214 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, згідно якого відбулась заміна правоустановчих документів на квартири у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).
За таких обставин Суд лише може припустити, що рішення № 373 від 20.07.2006 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області було прийнято як раз у зв`язку з прийняттям рішення від 22.06.2006 р. № 349 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та видачею на його підставі оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно з метою врегулювання питань щодо права власності на нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом видачі нових правовстановлюючих документів.
Однак рішення Суду не може ґрунтуватись на припущеннях.
Між тим, у будь-якому випадку оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно не порушує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, права власності на будівлю бані Д-1 та гаража Г-1, так як ОСОБА_1 не довів, що є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якого входить приміщення бані (Д-1), а ОСОБА_2 не довела, що є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 або 2-А, до складу якого входить гараж (Г-1).
Крім того, оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно є документом, який посвідчує право власності ОСОБА_4 , але не є підставою виникнення цього права, скасування цього свідоцтва не призвело б до відновлення прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлю бані Д-1 та гаража Г-1 відповідно у разі доведення ними наявності в них цих прав та порушення цих прав ОСОБА_4 та/або Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області, на підставі рішення якого це свідоцтво було видано.
Право власності ОСОБА_4 на будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147,6 кв. м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщенням на другому поверсі загальною площею 144,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , як з`ясовано вище, виникло на підставі рішення від 22.06.2006 р. № 349 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, яке є чинним, позовної вимоги про визнання цього рішення незаконним та скасування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявлялось.
Частиною першою статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Підстави для припинення права власності ОСОБА_4 на а будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147,6 кв. м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщенням на другому поверсі загальною площею 144,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 ,, визначені статтею 346 Цивільного кодексу України, також відсутні.
Підсумовуючи викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено порушення їхніх прав, за захистом яких вони звернулись, та у зв`язку з відсутністю передбачених законодавством підстав для задоволення їхніх позовних вимог у разі, якби ними було доведено порушення їхніх прав.
Також Суд звертає увагу на те, що будинок, магазин продовольчих товарів загальною площею 147,6 кв. м, та обладнання житлових кімнат з допоміжними приміщенням на другому поверсі загальною площею 144,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі договору іпотеки 31.08.2006 р., договору іпотеки від 30.05.2007 р. та договору іпотеки від 16.09.2008 р. перебуває в іпотеці Банка (а. с. 21 28).
Крім того, ОСОБА_1 не міг не знати, що ОСОБА_4 приблизно у 2006 р. побудував спірний об`єкт нерухомості, проте з позовом щодо цього об`єкта вперше звернувся лише у серпні 2016 р., що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.03.2017 р. у справі № 274/4196/16-ц, тобто орієнтовно через десять років як його права, на йогу думку, були порушені, при цьому не вказавши у позові, що це майно перебуває в іпотеці у Банка (а. с. 29).
З постанови Житомирського апеляційного суду від 05.02.2020 р. у справі № 274/4196/16-ц вбачається, що між ОСОБА_4 та Банком відбувались судові процеси з приводу невиконання ним грошових зобов`язань за кредитними договорами, забезпеченими наведеними у попередньому абзаці договорами іпотеки, є рішення суду про стягнення відповідних коштів (а. с. 30 32).
Наявність іншого рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку грошових коштів підтверджується також і заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 , зі змісту якої випливає, що під час виконання такого рішення у виконавчому провадженні накладено арешт на спірне майно ОСОБА_4 (а. с. 41 44).
Поза розумним сумнівом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є членами однієї сім`ї та/або близькими родичами.
ОСОБА_4 , як наводилось вище, позов визнав.
Наведене, на думку Суду, вказує на те, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить штучний характер, реальною метою якого є не захист прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а унеможливлення здійснення стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь Банка, присудженої судами, шляхом звернення стягнення спірне майно, яке перебуває в іпотеці Банка.
Відповідно до частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення.
Таким чином ще однією підставою для відмови у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є порушення ними частин другої та третьої статті 13 Цивільного кодексу України, які полягають у вчиненні дій (подачі штучного позову у цій справі), направлених на порушення права Банка та з наміром завдати йому шкоди шляхом позбавлення (у разі задоволення позову) права звернути стягнення на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_4 .
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 16.06.2023 р.