Провадження №: 2/755/5747/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщення суду в м. Києві клопотання сторін про витребування доказів в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання та факту знаходження на утриманні, визнання майна спільною сумісною власністю, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання та факту знаходження на утриманні, визнання майна спільною сумісною власністю.

13.10.2023 року до суду надійшли клопотання представника про витребування доказів, у яких представник просить витребувати: від Державної податкової служби України інформацію про суми нарахованих та/або отриманих доходів та суми нарахованих та/або сплачених податків відповідачкою за період з дати занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 05.11.2008 до 03.10.2014, а також інформацію про те, чи подавались до органів податкової служби відповідачкою за період з 05.11.2008 до 03.10.2014 податкові декларації та/або податкова і фінансова звітність (якщо такі документи подавались, надати інформацію про доходи на підставі поданої (-их) декларації (-ій) за вказаний період; від Національного медичного університету імені О.О. Богомольця інформацію щодо навчання відповідачки в університеті з зазначенням періоду навчання, форми навчання (денна, заочна тощо), факультету (кафедри), а також інформацію про те, на бюджетній чи на контрактній формі навчання навчалась відповідачка (у разі навчання на бюджетній формі навчання повідомити чи отримувала відповідачка стипендію, її розмір за період навчання та період отримання).

Вимоги клопотань мотивовано тим, що відповідачка заперечує купівлю квартири за кошти позивача та вважає квартиру своєю одноосібною власністю. Однак, станом на час придбання квартири сторони проживали разом і відповідачка знаходилась на утриманні позивача, оскільки навчалась в університеті і не мала власного доходу. На думку сторони позивача, підтвердити відсутність у відповідача доходів для придбання квартири та перебування її на утриманні позивачки можуть дані податкової служби та інформація з університету. Представник зазначає, що нею вчинялись дії для самостійного отримання доказів, однак у наданні інформації було відмовлено, оскільки дані є персональними і не підлягають розголошенню.

07.12.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів, у якому останній просить витребувати від Державної податкової служби України інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору за період з 01.01.2013 по 31.12.2018 стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи клопотання представник посилається на те, що позивачка стверджує про отримання у борг коштів для купівлі квартири: 22.01.2014 року ОСОБА_5 - 170000,00 грн., які повернула 24.01.2019 року; у ОСОБА_6 - 700000,00 грн., які зобов`язалась повернути до 30.06.2018 року; у ОСОБА_7 - 42000,00 грн., які повернула 19.12.2018 року. Отже, позивачка стверджує, що в січні 2014 року взяла у борг сумарно 912000,00 грн. та до кінця 2018 року повернула всю суму. Сторона відповідача має сумнів щодо реальності таких позик у фізичних осіб, зокрема щодо наявності у позикодавців достатніх доходів для надання коштів. За таких обставин, представник відповідача просить витребувати зазначену вище інформацію від Державної податкової служби. Представник зазначає, що самостійно надати докази сторона відповідача не в змозі через законодавчі обмеження щодо персональних даних третіх осіб. Також представник просить поновити строк звернення до суду з відповідним клопотанням, адже витребування доказів сприятиме дотриманню положень ст. 2 ЦПК України щодо завдань цивільного судочинства та дозволить встановити чи були у позивачки на дату купівлі квартири необхідні грошові кошти.

В підготовчому засіданні представник позивача підтримала власні клопотання про витребування доказів з підстав викладених у них і заперечує проти задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів посилаючись на те, що строк подання відповідного клопотання пропущений і відсутні підстави для його поновлення. Також відсутні докази вжиття стороною відповідача заходів для самостійного отримання доказів. Необґрунтовано підстав витребування та період за який витребовуються докази, крім того, витребування стосується інформації щодо осіб, які не є учасниками справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотань сторони позивача посилаючись на те, що інформація не стосується предмету доказування у цій справі і саме позивачка має довести, що квартиру придбано за її кошти, а не те, що відповідачка не могла її купити. Витребувані дані про відповідачку не доведуть, що спірна квартири придбана саме за кошти позивачки. Той факт, що відповідачка була студенткою, не означає, що в неї не було доходу і вона знаходилась на утриманні. Навіть відсутність у відповідачки коштів не доказу, що квартира придбана за кошти позивачки. Стосовно власного клопотання представник зазначив, що підтримує його вимоги, оскільки, на його думку, інформація податкових органів по особах, які начебто надавали позики, сприятиме встановленню обставин про те чи дійсно у них були кошти для передання їх у позику. Представник просить поновити строк для подання клопотання про витребування зазначаючи, що із таким клопотанням він звернувся вивчивши клопотання сторони позивача про витребування доказів.

Суд, вивчивши заявлені клопотання представників сторін, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що клопотання обох сторін підлягають до задоволення і стороні відповідача слід поновити строк на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, ураховуючи наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За змістом ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання сторони позивача про витребування доказів в повній мірі відповідають положенням ч. 2 ст. 84 ЦПК України і підлягають до задоволення.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки відповідно до положень ч. 3. ст. 77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Отже, дотримуючись принципу змагальності та рівності сторін у наданні суду доказів, суд має забезпечити право сторони на подання доказів, натомість оцінка цим доказам на предмет їх належності, достатності, допустимості та достовірності здійснюється судом під час ухвалення у справі рішення в сукупності з іншими зібраними у справі доказами.

Стосовно клопотання представника відповідача про витребування доказів, суд вважає, що стороні відповідача слід поновити строк для подання відповідного клопотання.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи викладене суд вважає за можливе поновити стороні відповідача строк для звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, з огляду на загальні завдання та принципи цивільного судочинства, приписи міжнародного законодавства, наведену практику ЄСПЛ, з метою уникнення надмірного формалізму та занадто суворого трактування процесуального правила, з огляду також на те, що клопотання подане в межах підготовчого провадження.

Клопотання сторони відповідача про витребування доказів в повній мірі відповідає положенням ч. 2 ст. 84 ЦПК України і підлягає до задоволення.

Суд не бере до уваги заперечення представника позивача, оскільки клопотання обґрунтоване тим, що, на думку представника відповідача, податкові дані позикодавців можуть підтвердити або спростувати наявність у них фінансової можливості надати позивачці у борг кошти для купівлі квартири. Витребування інформації щодо осіб, які не є учасниками справи є можливим, адже саме позивачка посилається на те, що отримувала в борг кошти у третіх осіб для купівлі квартири, а сторона відповідача має сумнів щодо наявності у таких осіб коштів для передання їх у борг. Період за який витребовуються дані лежить у межах, що охоплює інформацію період безпосередньо перед датами укладення договорів позики та до їх повернення. Також безпідставними є посилання на те, що до клопотання про витребування доказів не додано доказів самостійного вжиття заходів для їх отримання, адже відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. При цьому, представник відповідача вказав причини неможливості самостійного отримання доказу із посиланням на законодавчі обмеження щодо отримання персонах даних, що відповідає законодавству України.

Суд роз`яснює особам у яких витребовуються докази, що згідно ч.ч. 6-9 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 127, 76-81, 83, 84, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника позивача про витребування доказів - задовольнити.

Витребувати від Державної податкової служби України:

- інформацію про суми нарахованих та/або отриманих доходів та суми нарахованих та/або сплачених податків ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з дати занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 05.11.2008 до 03.10.2014;

- інформацію про те, чи подавались до органів податкової служби ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 05.11.2008 до 03.10.2014 податкові декларації та/або податкова і фінансова звітність. Якщо такі документи подавались, суду слід надати інформацію про доходи на підставі поданої (-их) декларації (-ій) за вказаний період.

Витребувати від Національного медичного університету імені О.О. Богомольця:

- інформацію щодо навчання ОСОБА_4 в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця з зазначенням періоду навчання, форми навчання (денна, заочна тощо), факультету (кафедри);

- інформацію про те, на бюджетній чи на контрактній формі навчання навчалась ОСОБА_4 . У разі навчання зазначеної особи на бюджетній формі навчання суду слід повідомити чи отримувала ОСОБА_4 стипендію, її розмір за період навчання та період отримання.

Клопотання представника відповідача про витребування доказів - задовольнити.

Поновити стороні відповідача процесуальний строк для подання до суду клопотання про витребування доказів.

Витребувати від Державної податкової служби України: інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору за період з 01.01.2013 по 31.12.2018 стосовно наступних осіб:

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 05.03.1996 Уманським МВ УМВС України в Черкаській області);

- ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 26.09.1996 Бородянським ВГУ МВС України по Київській області);

- ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 18.03.1999 Ватутинським РУГУ МВС України у м. Києві).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 11.12.2023 року.

Суддя -