справа № 756/4704/22
головуючий у суді І інстанції Унятицький Д.Є.
провадження № 22-ц/824/7580/2023
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюПриватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2019 року у місті Києві на проспекті Оболонський, 20-а сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі №756/9461/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту №FO352155 від 27 березня 2019 року, укладений між ПрАТ «СГ«ТАС» та ОСОБА_2 , яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортом - автомобілем «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ПрАТ «СГ«ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту на користь власника пошкодженого автомобіля «Toyota» у розмірі 63 151 грн 98 коп., при цьому сума несплачених страхових платежів дорівнює 17 610 грн, тому фактичний розмір збитків, яких зазнав позивач за цим страховим випадком становить 80 761 грн 98 коп.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована не була, ПрАТ «СГ«ТАС» має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у вказаному розмірі з особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи, що станом на 01 січня 2022 року відповідачем частково сплачена заборгованість у розмірі 26 000 грн, ПрАТ «СГ«ТАС» просило стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 54 761 грн 98 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року позов ПрАТ «СГ«ТАС» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ«ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 151 грн та на відшкодування сплаченого судового збору 2 481 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ «СГ«ТАС», суд першої інстанції виходив із того, що позивач здійснив на користь страхувальника виплату страхового відшкодування у розмірі 63 151 грн 98 коп., а тому до позивача перейшло право вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі, та, враховуючи те, що частина вимог у розмірі 26 000 грн відшкодована відповідачем позивачу, дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ«ТАС» підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 151 грн, а підстави для стягнення 17 610 грн відсутні, оскільки страхувальник частину страхової премії у розмірі 17 610 грн вчасно не оплатила, а відповідно до пункту 15.3.4 договору добровільного страхування наземного транспорту дія договору припиняється у разі несплати страхувальником страхової премії (або відповідно її частини) у встановлені цим договором строки та у визначених розмірах.

Додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року стягнуто з ПрАТ «СГ«ТАС`на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 2 315 грн 22 коп.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати, що поніс відповідач у зв`язку з правовою допомогою. Установивши, що відповідач поніс судові витрати на правову допомогу у сумі 7 200 грн, позов задоволено частково і в стягненні 17 610 грн відмовлено, що становить 32,16% від загального розміру позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 315 грн 22 коп., що становить 32,16 % судових витрат відповідача.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СГ«ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також скасувати додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми несплачених страхових платежів у розмірі 17 610 грн, не врахував, що сума несплаченого страхового платежу за договором добровільного страхування наземного транспорту № FО352155 від 27 березня 2019 року у розмірі 17610 грн є доходом, який ПрАТ «СГ«ТАС» могло б реально одержати за звичайних обставин, якби протиправні дії відповідача не порушили право позивача на отримання такого платежу.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 09 липня 2019 року о 13 год. 35 хв. на проспекті Оболонський, 20А у місті Києві, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при перестроюванні не надав перевагу в русі, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку, який в свою чергу зіткнувся з припаркованим транспортним засобом «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у справі №756/9461/19 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту №FO352155 від 27 березня 2019 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси ОСОБА_2 , пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані у страховика ПрАТ «СГ «ТАС».

17 липня 2019 року ПрАТ «СГ«ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 63 151 грн 98 коп., що підтверджується копіями: заяви про настання події, ремонтної калькуляції, страхового акта, платіжного доручення №37739 від 17 липня 2019 року.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частинами 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СГ«ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду.

Установивши, що ПрАТ «СГ«ТАС» здійснив на користь страхувальника виплату страхового відшкодування у розмірі 63 151 грн 98 коп., суд першої інстанції правильно виходив із того, що до ПрАТ «СГ«ТАС» перейшло право вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі, та, враховуючи те, що частину вимогу розмірі 26 000 грн відповідач відшкодував, дійшов правильного висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ«ТАС» підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 151 грн, відповідно до вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СГ«ТАС» про стягнення суми несплачених страхових платежів у розмірі 17 610 грн, з огляду на таке.

Відповідно до страхового акта від 17 липня 2019 року сума страхового відшкодування становить 80 761 грн 98 коп., страхувальником не сплачено страховий платіж у розмірі 17 610 грн, а тому сума, що підлягає до виплати, становить 63 151 грн 98 коп.

Згідно з платіжним дорученням від 17 липня 2019 року ПрАТ «СГ«ТАС» виплатило страхувальнику страхове відшкодування за договором № FO352155 від 27 березня 2019 року у розмірі 63 151 грн 98 коп.

Відповідно до статті 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором або законом. Якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред`явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування якщо інше не встановлено договором. Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором.

Пунктом. 13.4 договору добровільного страхування наземного транспорту передбачено, що у разі якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим договором, що неоплачені (незалежно від того, чи дата оплати минула, чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок оплати несплачених частин страхової премії. Частина страхової премії, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до пункту 15.3.4 договору добровільного страхування наземного транспорту дія договору припиняється у разі несплати страхувальником страхової премії (або відповідно її частини) у встановлені цим договором строки та у визначених розмірах.

Враховуючи те, що страхувальник частину страхової премії у розмірі 17 610 грн вчасно не оплатив, а ПрАТ «СГ«ТАС» здійснив на користь страхувальника виплату страхового відшкодування у розмірі 63 151 грн 98 коп., то до ПрАТ «СГ«ТАС» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах фактичних витрат, а тому відсутні правові підстави для стягнення 17 610 грн.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, на їх правильність не впливають.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції адвокат Сапегін В.В. суду надав копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 19 жовтня 2022 року, акта приймання-передачі від 20 жовтня 2022 року, довідки від 20 жовтня 2022 року, акт приймання-передачі від 07 листопада 2022 року та довідки від 07 листопада 2022 року.

Судом встановлено, що відповідачем понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 7 200 грн, з яких 6 300 грн за консультацію та підготовку відзиву, 900 грн за представництво в суді.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ «СГ«ТАС» та відмовив у частині вимог про стягнення 17 610 грн, що становить 32,16% від загального розміру позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 315 грн 22 коп. на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржувані рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська