Справа № 559/2848/21
Провадження № 2/559/395/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Свириди М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1. Позивач. АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №б/н від 18.03.2013 в загальній сумі 23205,55 гривень та судові витрати в сумі 2270 гривні, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.03.2013 відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг, про що підписав анкету-заяву та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 58000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно з п.2.1.1.12.3, однак не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов Договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 26.10.2021 має заборгованість за кредитом розміром 23205,55 гривень. Зазначену заборгованість відповідач відмовляється добровільно сплатити, у зв`язку з чим позивач просить стягнути вищевказану заборгованість та судовий збір.

1.2. Відповідач. 11.05.2023 від представника відповідача адвоката Рідченко М.В. надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити, стягнути на користь відповідача понесені витрати. Мотивує тим, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в AT КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Згідно Анкети-заяви, доданої до матеріалів позову вказано, що відповідач просить відкрити йому рахунок в AT «Приватбанк». У даній Анкеті-заяві не вказано, що відповідач просить надати йому саме кредитну картку, розмір кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості, не передбачено сплату пені, відсотків, штрафу, страхових платежів та інших платежів, у зв`язку із порушенням зобов`язання. Також згідно Анкети-заяви не вказано помітку в графі «Пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування отримав і ознайомився з її змістом під підпис». Дана графа Анкети-заяви пуста. Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідач уклав договір на відкриття та обслуговування кредитної картки, яка передбачає сплату відсотків, комісії, пені, штрафів, страхових платежів та інших платежів, до матеріалів позову позивачем не надано. Також підписаних відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг», а також «Тарифів банку» про які йдеться у Анкеті-заяві відповідача, що діяли на час укладення договору, позивачем не надано. Умови і правила надання банківських послуг AT КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Умови і Правила надання банківських послуг» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №591/1325/17.

Крім того, Анкета-заява позичальника від 18.03.2013 року не містить відомостей про фактичне надання відповідачу кредиту, розміру кредитного ліміту, умов користування коштами, встановленого графіку погашення кредиту, не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, вимоги про стягнення страхових та інших платежів, що свідчить про недоведеність банком своїх позовних вимог, що є процесуальним обов`язком сторони, згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України. Тому вважає, що банк не надав суду належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 18.03.2013.

Доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором не є первинним бухгалтерським документом та безумовним підтвердженням отримання відповідачем коштів та користування ними. З даного документу неможливо встановити розмір отриманих у кредит коштів, а також тіло кредиту, нараховані та сплачені відсотки, що узгоджується з висновками Великої Палата Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-13Іцсі9), які також враховані Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 206/1881/20 (провадження № 61-631св21).

Згідно виписки за договором №б/н за період 18.03.2013-29.10.2021 вказано, що відповідачу було нараховано страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» на суму 9926,98 грн, пеню на суму 400,00 грн, комісію за обслуговування на суму 120 грн, штраф на суму 50 грн., щомісячний платіж за страховку «Захист на кожен день» на суму 430,00 грн. Проте згідно Анкети-заяви нарахування даних платежів не передбачено.

1.3. Від представника позивача 05.06.2023 надійшла відповідь на відзив, згідно з якою наполягають на задоволенні позовних вимог. Посилається на ч.1 ст.634 ЦК України та згідно якої між банком та відповідачем було укладено договір-приєднання до умов, які виставлені однією стороною. Правила та Умови розміщенні на офіційному сайті позивача та є публічною офертою, а відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку відповідач отримав та мобільний телефон, який він вказав. За допомогою встановлених ключів відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Банк надав суду виписку по рахунку відповідача, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким відповідач користувався та частково сплачував заборгованість. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами, а відповідачем не спростований розмір заборгованості, контр-розрахунок не наданий.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

В провадженні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебувала цивільна справа №559/2848/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та 30 травня 2022 року було винесено заочне рішення.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2023 року заочне рішення від 30 травня 2022 року скасовано та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному провадженні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 18.03.2013 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до вказаної заяви відповідач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 32).

Згідно з довідкою, виданою АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 отримав карту з картковим рахунком НОМЕР_1 та 18.03.2013 встановлено кредитний ліміт 300 грн., 18.03.2013 його збільшено до 1100 грн., 09.10.2015 збільшено до 3000 грн., 31.01.2017 збільшено до 3400 грн., 05.03.2018 збільшено до 50000 грн., 16.07.2018 збільшено до 58000 грн., 30.05.2019 зменшено до 0 грн. (а.с.30).

Згідно довідки, виданою АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 отримав карту з картковим рахунком НОМЕР_1 з датою відкриття 18.03.2013 з терміном дії 10/16, а в подальшому отримав ще чотири картки, останню з яких за номером НОМЕР_2 01.02.2018 з терміном дії до 05/21 (а.с. 31).

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався грошовими коштами та має заборгованість: станом на 31.05.2015 у розмірі 0 грн; станом на 31.08.2019 у розмірі 55814,18 грн за тілом кредиту; станом на 26.10.2021 у розмірі 23205,55 грн. за тілом кредиту (а.с.9-10,11-15,16-17,18-29).

ОСОБА_1 учасник бойових дій, перебуває на військовій службі і має сина (а.с. 176-180).

IV. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 висловлено правову позицію у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду є обов`язковими до врахування судом.

Згідно п.12-13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняються від сплатисудового збору військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Суд робить висновок, що 18.03.2013 виникли договірні відносини між сторонами внаслідок отримання відповідачем кредитної картки у АТ КБ «Приватбанк», фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті. ОСОБА_1 не спростовує той факт, що він користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, а саме: з 2013 року та як свідчать докази в матеріалах справи до 31.05.2015 належним чином сплачував кредитні кошти, якими користувався, а вже після цього терміну допускались порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Так, станом на 31.08.2019 його заборгованість становила 55814,18 грн, а на 26.10.2021 - 23205,55 грн. Таким чином, дані розрахунки повністю спростовують твердження відповідача щодо того, що відсутні докази укладення ним договору на відкриття та обслуговування кредитної картки, договором не передбачено отримання саме кредитної картки, розмір кредитного ліміту, порядок погашення заборгованості та сплату пені, відсотків, штрафу. Як видно з долучених позивачем розрахунків заборгованості, він не просить стягнути відсотки, заборгованість становить 23205,55 грн - прострочене тіло кредиту. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а також свої розрахунки, хоч і зобов`язаний був довести суду підставу своїх заперечень. Враховуючи загальний принцип змагальності сторін, судом приймається наданий банком розрахунок заборгованості як достовірний. Також посилання відповідача на те, що позивачем долучено розрахунок заборгованості, який не є первинним документом, і неможливо встановити розмір отриманих у кредит коштів, а також тіло кредиту, нараховані та сплачені відсотки, суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи є виписка по рахунку ОСОБА_1 в якій відображено та підтверджено користування останнім коштами. Відповідач багато років користувався коштами позивача, а коли прийшов час платити борги, заявляє. що не укладав кредиту з банком, хоч очевидно, що враховуючи кількість і тривалість операцію впродовж багатьох років особа не могла не знати, що це кредитні кошти. Така поведінка суперечить загальному принципу добросовісності у цивільних відносинах. Тож ОСОБА_1 не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Тому, позов суд задовольняє.

Оскільки справа не пов`язана ні з виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 , ні з порушенням його прав, то він не має в цьому випадку пільги по сплаті судового збору як військовослужбовець і учасник бойових дій. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536,599, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.03.2013 у розмірі 23205 (двадцять три тисячі двісті п`ять) гривень 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання) до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Представник відпвідача: адвокат Рідченко Марія Володимирівна, номер засобів зв`язку НОМЕР_5, НОМЕР_6, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суддя О.Ю. Жуковська