С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1344/23
В справі 760/3929/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

03 квітня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача-2 - Касяненко Д.М.

представника Відповідача-3 - Роменської Є.П.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного кримінального переслідування.

ІI. Описова частина

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, судове розслідування, прокуратури та суду в розмірі 1 000 000 гривень.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Коробенка С.В. від 23 лютого 2022 року відкрите загальне провадження у справі.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що протягом тривалого часу відносно нього безпідставно здійснювало кримінальне провадження, яке було звершене ухваленням виправдувального вироку.

Зокрема, Позивач посилався на наступне.

17.10.2014 слідчим СВ Васильківського MB ГУ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Волинець B.C. було затримано ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ізолятора тимчасового тримання.

18.10.2014 тобто на наступний день після затримання, старшим лейтенантом міліції Волинець В.С, ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру за ч.2 ст.307 КК України.

20.10.2014 ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в строком на 60 днів - до 15 грудня 2014. У відповідності до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя визначив розмір застави в розмірі 60900,00 гривень.

20.10.2014 відповідно до довідки №05-04/1153 ОСОБА_2 внесені кошти в сумі 60900,00 застави за ОСОБА_1 згідно з ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №362/4955/14-к.

22.12.2014 старшим прокурором Васильківської міжрегіональної прокуратури Київської області Пархоменком В.В. винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, а саме: матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001404 від 17.10.2014, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України та матеріали кримінального провадження №0001521 від 05.11.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України (об`єднано під спільним номером №0001404).

15.01.2015 старшим прокурором Васильківської міжрегіональної прокуратури Київської області Пархоменком В.В. винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, а саме: матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001404 від 17.10.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України та матеріалів кримінального провадження №0000107 від 15.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України та ч. 1 ст.311 КК.

В подальшому, як зазначає Позивач, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001404 від 17.10.2014 по обвинуваченню ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.07.2020 вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2019 залишено без змін.

Таким чином, як вказує Позивач, з 17.10.2014 по 07.07.2020, тобто 5 років 8 місяців та 21 день, він перебував під слідством та судом. З них 3 дні Позивача незаконно утримували в ІТТ, оскільки він був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, як наполягає Позивач, притягненням до кримінальної відповідальності був порушений нормальний ритм його життя, порушені його плани, постраждала його репутація як громадянина та сім`янина, позбавлено можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально. Завдано безповоротної шкоди його фізичному та психічному здоров`ю, яке і без того в силу віку та хронічних хвороб не є бездоганним.

Обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змусило останнього звернутись про допомогу до ОСОБА_2 , за отриманням коштів, які були внесені ще в 2014 році на депозитний рахунок держави, та перебували там, аж до набрання вироку законної сили.

Крім того, моральний тиск незаконним притягненням до кримінальної відповідальності також полягав у тому, що про даний факт, знала його неповнолітня дитина 2009 року народження, сусіди, родичі, які весь цей час ставились до нього як до злочинця, та особи яка порушила закони України.

Проведення значної кількості засідань в різних місцях, спочатку в Васильківському міськрайонному суді Київської області, а з 2017 року - в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області - створили ряд додаткових витрат Позивачу, оскільки останній проживав та проживає в Києві, змушений був на протязі більше ніж 5 років їздити в поліцію та суд в інші міста.

Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема на ч.3 ст. 13 Закону, Позивач стверджує, що він має право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а тому мінімальний гарантований розмір компенсації за спричинену йому моральну шкоду становить: 74 місяці 04 дні х 6500 грн. = 481 000 гривень.

Разом з тим, враховуючи рівень моральних страждань, перенесених Позивачем, спричинених, в тому числі, постановленням відносно нього спочатку обвинувального вироку (в подальшому - скасованого), обмеженням його прав на вільне пересування, на працю, іншими негативними чинниками, Позивач вважає, що справедливою компенсацією за моральну шкоду буде сума в розмірі 1000000 гривень.

17.06.2022 до суду надійшов відзив Головного управління національної поліції в Київській області. У відзиві Відповідач-3 заперечував проти позову, посилаючись на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 здійснювалося Головним управлінням МВС України в Київській області, а тому управління поліції, яке створене лише в 2015 році і не є правонаступником ГУ МВС в Київській області, до заподіяння моральної шкоди Позивачу не має ніякого відношення.

20 червня 2022 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому Відповідач-1 проти позову заперечував. Зазначив, що Казначейство жодних прав та інтересів Позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і не завдало жодної шкоди. Відтак, не може нести відповідальності за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Крім того, Позивач, на думку Відповідача-2 не надав належних доказів наявності моральної шкоди та її розміру.

23 червня 2022 року Відповідач-2 (Київська обласна прокуратура) подав письмовий відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, наполягаючи на тому, що жодним судовим рішенням не було встановлено незаконності дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Відповідач-1 стверджує, що закриття справ провадження у справах про адміністративні правопорушення свідчить про завдання Позивачу будь-якої моральної шкоди.

09 березня 2021 року ОСОБА_3 подав відповідь на відзив Відповідача-1, в якому не заперечував проти фактичних обставин справи.

Посилався на ч. 5 ст. 4 Закону, згідно з якою сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, як зазначає Відповідач-2 у відзиві, виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, Позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами прокуратури Київської області фізичного чи психічного впливу на позивача в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001404 від 17.10.2014, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо.

Більше того, як зазначається у відзиві, Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.

Відтак, як вважає Відповідач-2, виходячи зі змісту позову та доданих до нього документів, ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував спричинення йому моральної шкоди у розмірі 1000000 грн, чи наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури та фактичним настанням негативних наслідків для нього.

У судовому засіданні Позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники Відповдача-2 (ГУ НП у Київській області) та Відповідача-3 (Київської обласної прокуратури) проти позову заперечували з підстав, викладених у відзивах.

Відповідач-1 представника у судове засідання не направив.

Суд визнав за можливе розглядати справу у відсутність представника Державної казначейської служби України, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і суду.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 слідчим СВ Васильківського MB ГУ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції Волинець B.C. було затримано ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ізолятора тимчасового тримання, у зв`язку з чим Позивач набув статусу підозрюваного.

Протягом тривалого часу здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001404 від 17 жовтня 2014 року, в якому Позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, а в подальшому - його судовий розгляд.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2015 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України, за ст. 263 КК України його виправдано. Призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на дев`ять років з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року вирок першої інстанції було скасовано, справу повернуто на новий розгляд.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2019 ОСОБА_1 було повністю виправдано у справі №362/2582/16-к за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України. Зазначений вирок залишений в силі ухвалою Київського апеляційного суду від 07.07.2020.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм закону, Позивач має право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Визначаючи розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, суд враховує наступне.

Суд виходить з того, що Позивач без відповідної правової підстави більше 74 місяці перебував під кримінальним переслідуванням. Щодо нього спочатку був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому змінений на заставу та покладення на нього переліку обов`язків. Тобто Позивач також був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього було застосовано запобіжний захід.

Суд вважає обгрунтованим посилання Позивача на те, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Враховуючи викладене, мінімальною компенсацією за заподіяну моральну шкоду Позивачеві є сума в розмірі: 74 х 6500 = 481000 гривень.

Відтак, враховуючи усі обставини справи, беручи до уваги також те, що відносно ОСОБА_1 був постановлений обвинувальний вирок з визначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, що, очевидно, супроводжувалося тяжким негативним моральним впливом на Позивача, суд вважає, що достатньою та адекватною компенсацією є сума в розмірі 500000 гривень, що відповідає принципу розумності та справедливості.

IV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 23, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», ст. 12, 141, 81, 263, 264, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Держави за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в розмірі 500000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, Ідентифікаційний номер юридичної особи: 37567646.

Відповідач-2: Київська обласна прокуратура, адреса: бул. Лесі Українки, 27/2; Ідентифікаційний номер юридичної особи 02909996;

Відповідач-3: Головне управління Національної поліції в Київській області, адреса: вул. Володимирська, 15; Ідентифікаційний номер юридичної особи 40108616.

Суддя: