Дата документу 13.06.2023Справа № 643/2424/22
Провадження № 2/554/861/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Проскурня Я.О.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: Мар`їна І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківміськгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації (індексації), стягнення моральної шкоди; третя особа: ОСОБА_3 (голова правління АТ «Харківміськгаз»),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивачОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківміськгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації (індексації), стягнення моральної шкоди, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» № 06/01.5.1-з від 17.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» з 18.01.2022 року; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 ,середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію (індексацію) з 18.01.2022 року; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що з 26.01.1998 року він був прийнятий на посаду слюсаря ВАТ «Харківміськгаз» (правонаступником якого є ПАТ «Харківміськгаз»), а з 15 грудня 2014 року - майстром зміни аварійно-диспетчерської служби. Наказом № 06/01.5.1-з від 17.01.2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач вважає звільнення необґрунтованим, здійсненим з порушенням чинного законодавства., норм матеріального та процесуального права, гарантуючих захист прав найманих працівників. Крім того, вважає, що істиною причиною звільнення є його позиція у соціальному діалозі на підприємстві відповідно до чинного законодавства України та Закону України «Про соціальний діалог в Україні», та за його громадську діяльність як Голови однієї із діючих на підприємстві профспілок Первинної профспілкової організації Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» Харківської міської організації професійної спілки підприємців». Всупереч чинному законодавству України його звільнення відбулося без погодження з ППО АТ «Харківміськгаз» ХМОПСП та вищестоящого виборного органу.

Крім того, вважає, що повинен сплатити позивачу компенсацію (індексацію) за весь час вимушеного прогулу (з 18.01.2022 року).

Відповідач своїми незаконними діями спричинив йому моральну шкоду, оскільки це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивача весь час переслідувало почуття пригнічення, відчаю та страху, що він не зможе платити за комунальні платежі. В нього ростуть борги, він немає коштів на належне харчування. Він втратив спокій, його самопочуття та психологічний стан погіршився. ОСОБА_1 була нанесена моральна шкода в розмірі 150000 гривень.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2022 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу.

Ухвалою суду від 13.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що як вбачається з рапорту старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_5 , складеного 04.12.2021 року на ім`я начальника аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_6 , майстер аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_1 прибув на зміну 04.12.2021 року о 9 год 38 хв., від надання пояснень відмовився. Наказом №1087/01.5.1-ос від 10.12.2021 року ОСОБА_1 оголошено догану згідно ст.147 КЗпП України за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме за запізнення на роботу 04.12.2021 року з 08:00 до 09:38.

На підставі службової записки начальника аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_6 від 27.08.2021 року, актів від 01.07.2021 року, 05.07.2021 року, 19.07.2021 року, 26.07.2021 року, 26.08.2021 року, службової записки старшого майстра зміни №2 аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_5 від 26.08.2021 року, пропозицій майстру зміни №2 аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_1 від 06.08.2021 року, керуючись ст.147 КЗпП України, було винесено наказ № 826/01.5.1 ос від 27.08.2021 року про оголошення догани позивачу за відмову від ознайомлення під підпис з посадовою інструкцією, положенням про аварійно-диспетчерську службу та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є порушенням вимог ст.21 КЗпП України.

Згідно службової записки начальника аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_6 від 28.12.2021 року у зв`язку із не наданням майстром аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_1 на ознайомлення протоколу та посвідчення встановленого зразка щодо перевірки необхідних знань з законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці, відмовою останнього із ознайомленням з затвердженими на підприємстві посадовою інструкцією, правилами трудового розпорядку та ін., неодноразового притягнення майстра аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому доган за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, зокрема: наказ №826/01.5.1-ос від 27.08.2021 року, наказ №1087/01.5.1-ос від 10.12.2021 року, запропоновано звільнити ОСОБА_7 за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовом договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. На підприємстві діє лише первинна профспвілкова організація ПАТ «Харківміськгаз» профспілки працівників газових господарств України. ОСОБА_1 не є членом цієї профспілки. Первинна профспілкова організаціяАкціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» Харківської міської організації професійної спілки підприємців», головою якої зазначає себе позивач, не повідомила роботодавця АТ «Харківміськгаз» про своє існування у порядку, визначному ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У АТ «Харківміськгаз» відсутні свідоцтво про легалізацію, Статут (Положення) профспілки, витяг з протоколу про обрання нового профоргану та його керівника тощо.

Враховуючи, що роботодавець звернувся із поданням про погодження звільнення працівника, та приймаючи до уваги, що протягом 18 днів (15 днів на розгляд подання + 3 дні на направлення рішення виборного органу профспілки) профспілковий орган не повідомив роботодавця про прийняте рішення. Відповідно до положень ч.4 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вважається, що Харківська міська організація професійна спілка підприємців дала згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 (т.1 а.с. 110-123).

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити (т.2 а.с.1-10).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що він не порушував трудової дисципліни, адміністрація хоче психологічно його зламати. Відповідачем фактично його відсторонено від роботи з серпня 2020 року, не виплачується заробітна плата.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні вимог. Зазначили, що позивач не входить до первинної профспілкової організації їх підприємства, немає даних, що діє профспілка, яку очолює ОСОБА_1 . Офіційно вона не легалізована, тому соціальний діалог проводиться з офіційною профспілкою. До вищестоящої профспілки не зверталися, бо немає інформації, що позивач є членом якоїсь профспілки.

Третя особа: ОСОБА_3 (голова правління АТ «Харківміськгаз»)до суду повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи.

Суд, заслухавши позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що з 26 січня 1998 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду слюсаря ВАТ «Харківміськгаз» (правонаступником якого є ПАТ «Харківміськгаз»), а з 15 грудня 2014 року - майстром зміни аварійно-диспетчерської служби (т.1 а.с.35-39).

Наказом № 06/01.5.1-з від 17.01.2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (т.1 а.с.14).

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що був звільнений без законної підстави, оскільки він не порушував трудової дисципліни та звільнили його без згоди профспілки. Відповідач наполягає на тому, що звільнення ОСОБА_1 є законним.

Суд вважає доводи позивача слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, необхідна наявність застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця.

Зазначеною нормою закону (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП) передбачено можливість розірвання трудового договору в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов`язків, якщо раніше до нього вже застосовували заходи дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, у наказі про звільнення відсутня інформація про те, у чому саме полягало систематичне невиконання позивачем своїх обов`язків і які заходи дисциплінарного стягнення до нього застосовувалися.

Позивач категорично заперечує невиконання ним своїх трудових обов`язків, зазначає про упереджене ставлення до нього керівництва, враховуючи його принципову соціальну позицію.

Відповідач вказав в оспорюваному наказі підставою: службова записка начальника аварійно-диспетчерської служби ОСОБА_6 від 28.12.2021 року; копії наказів від 27.08.2021 року №826/01.5.1-ос та від 10.12.2021 року №1087/01.5.1.-ос про оголошення догани ОСОБА_1 ; акт про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень.

Однак, звільняючи позивача за п.3 ст. 40 КЗпП України, відповідач у наказі про звільнення не зазначив, за яке порушення та які попередні порушення трудової дисципліни було допущено позивачем.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, натомість судом встановлено, що останній не надав доказів на підтвердження вказаного, зокрема доказів систематичності невиконання позивачем ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

ОСОБА_1 не є членом Первинної профспілкової організації ПАТ «Харківміськгаз». Водночас, позивач є головою ППОП ПАТ «Харківміськгаз» ХМОПСП. Вищим виборним органом є Харківська міська організація професійної спілки підприємців (голова О.Ялпачек).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

З матеріалів справи убачається, що 24.12.2021 року голова Первинної профспілкової організації ПАТ «Харківміськгаз» на лист голови правління АТ «Харківміськгаз» про погодження звільнення ОСОБА_1 повідомив, що членом Первинної профспілкової організації ПАТ «Харківміськгаз» ОСОБА_1 не являється (т.2 а.с.176). Згідно матеріалів позову за погодженням звільнення ОСОБА_1 з роботи до Харківської міської організації професійної спілки підприємців голова правління АТ «Харківміськгаз» не звертався (т.2 а.с.184). Крім того на запит про погодження звільнення ОСОБА_1 від 28.12.2021 року голова ППО АТ«Харківміськгаз» ХМО ПСП Кубрак А.О. направив відповідачу лист №4/01 від 08.01.2022 року, в якому фактично не надає згоди на звільнення ОСОБА_1 , оскільки керівництво АТ «Харківміськгаз» не надало фактичного (документального) підтвердження систематичного невиконання без поважних причин посадових обов`язків ОСОБА_1 відповідно до вимог п.3 ст. 40 КЗпП України (т.2 а.с.177-178).

На звільнення голови профспілки власник або уповноважений ним орган зобов`язаний, крім додержання загального порядку, одержати попередню згоду профспілки, членом якої є працівник, а також вищестоящого органу цієї профспілки (профспілкового об`єднання).

Відповідачем вищевказані норми КЗпП України були порушені.

З урахуванням вказаного, суд вважаєвизнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» №06/01.5.1-з від 17.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби, поновити ОСОБА_1 на посаді старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» з 18.01.2022 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин),а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Матеріали справи свідчать про те, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 507,28 грн. ( 8140,74 грн. + 6570,46 грн. : 29 днів) (т.2 а.с.215).

Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу: з 18.01.2022 року по 13.06.2023 року становить 305 382,56 грн. (507,28 грн. х 602 робочих днів), і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП України.

Судом встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_1 незаконним його звільненням, що на думку суду спричинило моральні переживання позивача через неправомірність дій роботодавця.

За змістом статей 23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем було порушено трудові права позивача у зв`язку із незаконним звільненням, через що, був порушений його звичайний ритм життя та певні душевні хвилювання, в тому числі із необхідністю вдатись до судового захисту своїх порушених прав та необхідністю доведення перед судом правомірності своїх вимог, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода у розмірі 2 000 грн., з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Слід також відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації (індексації), у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позову в цій частині.

В порядку ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 496,2 грн. З Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 473,4 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,95,141,211,,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 36,40,232,233,235 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківміськгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації (індексації), стягнення моральної шкоди; третя особа: ОСОБА_3 (голова правління АТ «Харківміськгаз»),- задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» № 06/01.5.1-з від 17.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого майстра зміни аварійно-диспетчерської служби Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківмісьгаз» з 18.01.2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз», місцезнаходження: 61004, м.Харків, вул..Москалівська,57/59, , на користь ОСОБА_1 ,адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.01.2022 року по 13.06.2023 року у розмірі 305 382,56 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз»,місцезнаходження: 61004, м.Харків, вул..Москалівська,57/59, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз», місцезнаходження: 61004, м.Харків, вул..Москалівська,57/59, , в дохід держави судовий збір у розмірі 496,2 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз», місцезнаходження: 61004, м.Харків, вул..Москалівська,57/59, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 3 473,4 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач:Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Харківміськгаз», місцезнаходження: 61004, м.Харків, вул..Москалівська,57/59, ;

третя особа: ОСОБА_3 (голова правління АТ «Харківміськгаз»), адреса: 61004, м.Харків, вул.Москалівська,57/59.

Повний текст судового рішення складено 16.06.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова