Справа №:755/7485/23
Провадження №: 2/755/4279/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даною позовною заявою.

Вивчивши подані матеріали, вважаю за необхідне поданий позов залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, на підставі наступного.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги до позовної заяви.

Так, за приписами п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Так, вбачається, що у своїй позовній заяві позивачка заявляє вимоги щодо відібрання їх спільних з відповідачем дітей у батька без позбавлення його батьківських прав та визначення їх місця проживання разом з матір`ю.

Однак, всупереч наведеним вимогам закону, в позовній заяві відсутні посилання на докази, які підтверджують відомості про те, що наразі дітям створені належні побутові умови для їх проживання разом з матір`ю, а зокрема відповідний акт обстеження таких умов та правовстановлюючі документи на житлове приміщення, де проживатимуть діти, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що в даному випадку у позовній заяві відсутні посилання на теперішню адресу проживання дітей разом з батьком, а тому суд позбавлений можливості, у разі відкриття провадження у справі, встановити, з якого саме місця проживання у батька, позивачка просить відібрати дітей, що на її думку, незаконно утримуються ним в іншій країні. Так, зокрема у позові вказано, що місце проживанням дітей та відповідача є: м. Дамаск, Сирійська Арабська Республіка, тобто місце перебування дітей разом з батьком - є не конкретизованим та не можливо встановити звідки саме позивачка просить відібрати дітей, заявляючи відповідні позовні вимоги.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, на ньому має бути чітко видно всі реквізити, поля документа не мають бути порушені.

Так, з матеріалів позовної заяви, вбачається, що позивачем надано до суду, в якості доказу на підтвердження викладених позовних вимог, копію відповідного шлюбного договору від 12 січня 2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Однак, як встановлено судом, надана копія вказаного документу єнечитабельною та з нього не можливо встановити його зміст (у п. 2.5-2.7 вказаного договору неможливо чітко дослідити текст указаних пунктів), що в свою чергу позбавляє суд можливості в подальшому дослідити наведену копію договору в якості доказу, у разі відкриття провадження у справі.

Крім цього, як вбачається з матеріалів позовної заяви та додатків до неї, один з долучених позивачем доказів до позову, викладений іноземною мовою без належного перекладу на державну мову України (Visa).

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України, Державною мовою в Україні є українська мова.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

За ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини 3 статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2р-2018 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року №5029-VI, зі змінами, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України)

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладені державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

Отже, вищенаведені недоліки позовної заяви унеможливлюють подальший її розгляд, а тому в даному випадку, серед іншого, позивачу потрібно подати до суду належним чином завірений переклад вказаного документа, який доданий до позовної заяви на іноземній мові.

Таким чином, після усунення викладених в ухвалі суду недоліків, позивачу необхідно подати до суду виправлену редакцію даної позовної заяви, із зазначенням у ній усіх необхідних обставин, з посиланням на відповідні належним чином завірені копії доказів, читабельної якості та надати їх, відповідно до кількості сторін у справі, як це передбачено положеннями ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не дотримані вищенаведені положення ЦПК України, позовна заява має бути залишена без руху відповідно з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27, 175, 176, 177, 185 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дітей - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали та попередити що у разі невиконання ухвали у визначений термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В. Слободянюк