КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/6393/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В, Олійника В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007, в сумі 214 423, 71 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 216, 36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04 грудня 2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 1273-ЧД, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 113 500, 00 грн за ставкою 15, 8 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором були укладені договори: 04 грудня 2007 між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 договір іпотеки № 1273-ЧД, посвідчений 04.12.2007 року приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-4057 та 04 грудня 2007 між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 договір іпотеки № 1273-ЧД, посвідчений 04.12.2007 року приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-4053.

Крім того, 04 грудня 2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 1273-ЧД та 04 грудня 2007 між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1273/1-ЧД.

Державна іпотечна установа з 17 вересня 2015 року набула усі права вимоги за вказаним кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року та постанови НБУ № 612 від 17.09.2015 року про віднесення ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка складає 214 423, 71 грн., з яких: 96 796, 79 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 117 626, 92 грн. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи суму кредитної заборгованості у розмірі 214 423 грн 71 коп. та судовий збір у розмірі 3 216 грн 36 коп., а всього на загальну суму 217 640 грн 07 коп. (двісті сімнадцять тисяч шістсот сорок гривень 07 копійок).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи суми кредитної заборгованості у розмірі 214 423 грн 71 коп. та судового збору у розмірі 3 216 грн. 36 коп., а всього на суму 217 640 грн 07 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Державній іпотечній установі у стягненні з ОСОБА_1 суми і заборгованості у розмірі 214 423 грн 71 коп. та судового збору у розмірі 3 216 грн 36 коп., а всього на загальну суму 217 640 грн 07 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконним через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 78 та ч. 1 ст. 79, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Вказувала, що на момент звернення до суду із вищезазначеним позовом порука ОСОБА_1 за договором поруки № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року була припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, або якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Так, заборгованість за кредитним договором щодо суми основного боргу в розмірі 96 796, 79 грн виникла станом на 17 вересня 2015 року, а сума відсотків в розмірі 117 626, 92 грн. була розрахована за період з 17 вересня 2015 року по 20 липня 2021 року. Тобто, сам позивач визнав датою виникнення заборгованості за основним боргом в розмірі 96 796, 79 грн. 17 вересня 2015 року, а відповідно датою виникнення права на позов саме з 17 вересня 2015 року. Тобто підстави для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 були відсутні.

Вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором за період з 17 вересня 2015 року по 20 липня 2021 року, зробленим при неправильному тлумаченні вимог закону, фактичних обставин справи та без врахування наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Зазначала, що рішення суду було прийнято з порушенням ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, адже достовірним та допустимими доказами заборгованості за основним боргом можуть бути лише виписки по кредитному договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року, які в матеріалах справи відсутні. Натомість на підтвердження наявності заборгованості позивач надав лише розрахунок заборгованості.

Крім того, апелянт стверджувала, що ніколи не підписувала Додаткову угоду № 1 від 05 квітня 2011 року до кредитного договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 , та не надавала свою згоду на умови вказаної додаткової угоди № 1. Звертала увагу, що дана обставина вбачається навіть із зовнішнього порівняння підпису ОСОБА_1 на договорі поруки № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року та додатковій угоді № 1 від 05 квітня 2011 року.

В обґрунтування клопотання про застосування строку позовної давності вказувала, що даний позов було подано лише 21 грудня 2021 року, при тому, що датою виникнення заборгованості позивач визначив 17 вересня 2015 року. Якщо відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 04.12.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 1273-ЧД, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року та 04.12.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 1273-ЧД, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язується перед кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року. Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_2 допущено порушення умов кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, тому у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо повернення кредитних коштів. А відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 214 423, 71 грн.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04.12.2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 1273-ЧД, відповідно до якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 113500, 00 грн з оплатою по процентній ставці 15, 8% процентів річних (а.с. 13-16).

05.04.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1273-ЧД від 04.12.2007 року, з якого зокрема вбачається, що сторони погодили між собою збільшення процентної ставки на рівні 20,5% (а.с. 19-22).

04.12.2007 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 уклали Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-33).

04.12.2007 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 уклали Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В., за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26-29).

04.12.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 1273-ЧД, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року (а.с. 34-35).

04.12.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 1273-ЧД, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язується перед кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року (а.с. 36-37).

30.03.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду № 1 до договору поруки № 1273-ЧД від 04.12.2007 року (а.с. 38-39).

05.04.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали Додаткову угоду № 1 до договору поруки № 1273-ЧД від 04.12.2007 року (а.с. 40-41).

11.02.2015 року Державна іпотечна установа та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали Договір відступлення права вимоги №17/4-В (а.с. 42-45).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору Сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015 року, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 року.

Пунктом 1.2. визначено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитним, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього Договору. З додатку вбачається, що одним з кредитних договорів, за яким було передано право вимоги Державній іпотечній установі є Кредитний договір № 1273-ЧД від 04.12.2007 року, укладений з ОСОБА_2 (а.с. 46).

Судом досліджено Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року (позичальник - ОСОБА_2 ) від 04.08.2021 № 3173/32/28, відповідно до якого заборгованість набута Державною іпотечною установою за Кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року ОСОБА_2 станом на 04.08.2021 року складає 214 423, 71 грн. в тому числі: сума основного боргу - 96 796, 79 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 117 626, 92 грн. (а.с. 10).

05.04.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1273-ЧД від 04.12.2007 року, з якого зокрема вбачається, що сторони погодили між собою продовжити строк повернення кредитних ресурсів до 03 грудня 2022 року, а також щодо збільшення процентної ставки за користування кредитними ресурсами у розмірі 20,5% (а.с. 19-22).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2016 року № 5360/11/3 Державна іпотечна установа надіслала позичальнику повідомлення про відступлення прав вимоги, в якому повідомлено про факт набуття установою прав вимоги за кредитним договором, договорами іпотеки та договорами поруки (а.с. 48-49). Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 08.11.2016 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням (а.с. 50).

В матеріалах справи міститься вимога від 10.09.2021 року № 3702/15/3, яка адресована ОСОБА_2 , з якої вбачається, що Державна іпотечна установа вимагає протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання цієї вимоги виконати зобов`язання в цілому і достроково повернути кредитні ресурси за кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року у розмірі 241 423,71 грн (а.с. 53-55).

Також в матеріалах справи міститься вимоги від 10.09.2021 року № 3703/15/28 № 3706/15/3 які адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з яких вбачається що Державна іпотечна установа вимагає протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання цієї вимоги виконати зобов`язання в цілому і достроково повернути кредитні ресурси за кредитним договором № 1273-ЧД від 04.12.2007 року у розмірі 241 423,71 грн (а.с. 56-58, 59-61).

Вказані вимоги були направленні на поштові адреси відповідачів, що підтверджується описом поштових вкладень (а.с. 62-64).

Вимога адресована ОСОБА_4 не була ним отримана, конверт повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 67). Вимога адресована ОСОБА_1 також не була отримана, конверт повернувся із зазначенням причини невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 68).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з п. 5 вищевказаного договору поруки з ОСОБА_1 порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимогу до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Встановлено, що вимога до основного боржника ОСОБА_2 пред`явлена 10.09.2021 року, стягувач звернувся до суду з позовом у грудні 2021 року.

За умовами кредитного договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» надав позичальнику ОСОБА_2 кредитні ресурси в сумі 113 500,00 грн. з оплатою по процентній ставці 15,8% процентів річних строком до 03 грудня 2022 року (а.с. 13).

У подальшому 05 квітня 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року, за умовами якої позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси до 03 грудня 2022 року за відповідним графіком погашення кредиту шляхом внесення щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 1983,00 грн. в термін з 1 по 10 число кожного місяця (а.с. 19-20).

Виходячи з умов додаткової угоди № 1 від 05 квітня 2011 року строк дії кредитного договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року було продовжено до 03 грудня 2022 року.

Згідно з п. 3.4 кредитного договору у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги. Банк може повідомити позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2021 року позивач звертався до відповідачів з вимогами про дострокове погашення кредитної заборгованості, які направив цінними листами з описом вкладення на поштові адреси відповідачів. Проте відповідачі досудові вимоги не отримали, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться копії поштових конвертів з відмітками про повернення поштового відправлення (а.с. 53-75).

Отже, виходячи з положень 2 речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

При цьому право дострокового повернення за ст. 1050 ЦК України означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

23 грудня 2021 року в порядку реалізації права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Державна іпотечна установа звернувшись до суду з позовом до відповідачів про дострокове стягнення кредитної заборгованості, змінила строк виконання основного зобов`язання.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, що порука припинилася, адже датою виникнення заборгованості за основним боргом 03 грудня 2022 року, крім того станом на день звернення з позовом строк дії кредитного договору не закінчився, вимога була направлена у вересні 2021 року, а позов поданий у грудні 2021 року, в межах шести місяців, а тому відповідно до п. 5 договору поруки з ОСОБА_1 порука не припинилася.

Доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, так як позов поданий у строки визначені договором та законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписувала додаткову угоду № 1 від 05 квітня 2011 року до кредитного договору № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 , та не надавала свою згоду на умови вказаної додаткової угоди № 1, апеляційний суд відхиляє, оскільки на підтвердження цих обставин не надано жодного доказу, а клопотання про проведення почеркознавчої експертизи заявлено не було. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Згідно зі ст. 554 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведеної норми дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає декілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Викладена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 201/13782/14-ц (провадження № 61-7156св20).

У справі, яка переглядається, є два окремі договори поруки з ОСОБА_1 та зі ОСОБА_3 , за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України.

Разом з тим, відсутність підстав для солідарного стягнення з поручителів заборгованості за окремими договорами поруки, не зумовлює відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з кожного поручителя окремо.

Отже, між Банком та ОСОБА_1 , між Банком та ОСОБА_3 , з кожним окремо у встановленому законом порядку були укладені договори поруки від 04 грудня 2007 року за пунктами 1.1. яких кожен з поручителів зобов`язувався перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобов`язання ОСОБА_2 , при цьому, банк звернувся в межах строку позовної давності та порука не є припиненою, колегія суддів дійшла висновку про солідарну відповідальність боржника з кожним із поручителів.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року (позичальник - ОСОБА_2 ), заборгованість набута Державною іпотечною установою за кредитним договором № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року ОСОБА_2 станом на 04 серпня 2021 року складає 214 423,71 грн в тому числі: сума основного боргу - 96 796,79 грн, прострочені відсотки за користування кредитом - 117626,92 грн (а.с. 10).

Факт невиконання договірних зобов`язань ОСОБА_2 не спростований, не наданий власний розрахунок суми заборгованості за кредитним договором.

Оскільки позичальником порушено умови договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості останнього перед Державною іпотечною установою, наявні правові підстави для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості солідарно з боржника окремо з кожним із поручителів.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Святошинського районного суду від 12 травня 2022 року в частині стягнення кредитної заборгованості солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 слід скасувати та ухвалити нове рішення про солідарне стягнення з боржника та кожним з поручителів окремо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати ОСОБА_1 на апеляційний розгляд справи мають бути віднесені на її рахунок.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи суму кредитної заборгованості у розмірі 214 423 грн 71 коп. за кредитним договором № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року та судовий збір у розмірі 3216 грн 36 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи суму кредитної заборгованості у розмірі 241 423 грн 71 коп. за кредитним договором № 1273-ЧД від 04 грудня 2007 року та судовий збір у розмірі 3216 грн 36 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Реквізити сторін:

Позивач: Державна іпотечна установа: , адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34.

Відповідач: ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 : РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: 19020, Черкаська область, Канівський район, с. Ліпляве.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «14» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.І. Олійник

С.В. Кулікова