Справа № 344/3028/22
Провадження № 22-ц/4808/549/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря - Кузів А.В.

учасники справи

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , в інтересах якої представник ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 ,

на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Бабій О.М.,

у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті залиття нежитлового приміщення,

в с т а н о в и в:

В лютому 2022 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеними позовними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 24.11.2011 року вона є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , яке використовує для здійснення підприємницької діяльність з продажу товарів для дітей (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). В ніч на 19.01.2021 року відбулось залиття вказаного приміщення, в зв`язку з несправністю системи опалення, яка виникла в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно Акту №03-13/07-02 від 19.01.2021 року, що складений комісією КП Івано-Франківської міської ради «Теплий дім», причиною залиття нежитлового приміщення магазину є несправність системи індивідуального опалення, яка виникла в квартирі АДРЕСА_3 цього будинку.

Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 та іншим співвласником є ОСОБА_2 .

Позивачка зазначила, що в результаті залиття належного їй нежитлового приміщення, їй завдано майнову шкоду в сумі 213 467, 44 грн, яка полягає в необхідності здійснити ремонтні роботи, що відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження від 27.04.2021 року становлять 27 018,00 грн також відповідно до Акту псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021 року були пошкоджені належні позивачці дитячі товари в кількості 943 шт. на суму 158 216,70 грн, дані товари не підлягають подальшій реалізації.

Крім того зазначила, що в результаті затоплення належного їй приміщення позивачка була позбавлена можливості користуватись ним протягом 14 днів для здійснення підприємницької діяльності , у результаті чого понесла збитки у формі втраченої вигоди в розмірі 28 232,74 грн.

Також зазначила, що в результаті дій відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних хвилюваннях, які були викликанні пошкодженням майна. Моральну шкоду позивачка оцінює в 20 000 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь позивачки грошові кошти в сумі 241 879,11 грн, з яких: 27 018, 00 грн - вартість відновлювального ремонту внаслідок затоплення, 158216,70 гривень - вартість знищених товарно-матеріальних цінностей, 8411,67 гривень - вартість прямих втрат завданих простоєм нежитлового приміщення, 28232,74 гривень - розмір упущеної вигоди, моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року заявлені вимоги позивачки задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на користь позивачки 185 234, 70 грн на відшкодування матеріальної шкоди заданої внаслідок залиття нежитлового приміщення, з яких: 27 018 , 00 грн - вартість відновлювального ремонту та 158 216,70 грн - вартість знищених товарно-матеріальних цінностей, 5000 грн - моральної шкоди, 6000 грн витрат на послуги експерта та витрати по оплаті судового збору в розмірі по 951, 17 грн з кожного. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в лютому 2022 року звернулись до суду з заявами про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 березня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 10 жовтня 2022 року залишено без задоволення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 10 жовтня 2022 року залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_3 , в інтересах якої представник ОСОБА_4 , звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті залиття нежитлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з березня 2022 року вона перебувала за межами України, їй не було відомо про розгляд справи, вона не була присутня у жодному судовому засіданні, що позбавило її права подати відзив, заперечення та докази, що є підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Скаржниця вважає, що вона не є власником квартири АДРЕСА_4 , оскільки свою частину вона відчужила ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.04.2023 року, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського територіального округу. Відповідно до вказаного договору дарування ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання по утриманню вказаної квартири. Судом першої інстанції при перегляді заочного рішення вказані обставини не були взяті до уваги.

26 грудня 2003 року скаржниця одружилася, після одруження ОСОБА_6 було взято прізвище ОСОБА_8 .

Скаржниця посилається на те, що Акт №03-13/07-02 від 19 січня 2021 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №927/11207, зокрема, в акті не відображено характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщення, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість). Крім того, у вказаному акті відсутній висновок комісії щодо винної сторони та дані про осіб, присутніх при складанні акту, не зазначено причини їх відсутності. Причина залиття квартири викладена у формі припущення, оскільки належного огляду не було, а причиною затоплення «зі слів власника квартири АДРЕСА_3 в квартирі вийшов з ладу прилад індивідуального обігріву (котел)». Даний Акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди ОСОБА_1 .

Також зазначає, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки у висновку будівельно-технічного дослідження від 27.04.2021 року за №65/3-д не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Висновок будівельно-технічного дослідження від 27.04.2021 року №65/3-д, містить підтвердження вартості відновлювального ремонту внаслідок затоплення нежитлового приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», але не встановлює причини залиття, не встановлює, що така шкода була заподіяна відповідачами, а також не містить відомостей про вину відповідачів, не містить відомостей причинного-наслідкового зв`язку між діяннями (діями чи бездіяльністю) відповідачів та ґрунтується на документах складених з порушеннями вимог законодавства.

Крім того скаржниці зазначила, що Акт про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021 року не відповідає Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей і Закону України «Про оцінку майна, майнових прав на професійну оціночну діяльність в Україні» та в силу ч.2 ст.78 ЦПК України не є допустимим доказом у справі. Складений ОСОБА_1 та її працівниками Акт псування є одноосібним, відповідач для складання даного Акту не запрошувався, встановити достовірність зазначених в ньому відомостей неможливо та неможливо встановити наявність вказаних матеріальних цінностей в магазині в момент його залиття. Наявні в матеріалах справи як доказ видаткові накладні мають суперечливий характер.

Крім того скаржниця зазначила, що розглядаючи справу за її відсутності їй не було надано можливості заявити про намір залишити за собою пошкоджені товарно-матеріальні цінності згідно інвентарного опису, оскільки пошкоджене майно в основному не дитяче харчування, яке герметично закрите та в жерстяних банках, яке і після можливого псування має свою цінність, як то передбачено п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року.

Не погодившись з заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилається на порушення судом першої інстанції положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 05.04.2022 року відкрито провадження у даній справі, проте 27.02.2022 року ОСОБА_2 перебуває на військові службі у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 не знав та не міг знати про наявність даної судової справи у якій він є відповідачем та перебуваючи у складі військових формувань Збройних Сил України відповідач не мав об`єктивної можливості отримувати судові повістки, захищатись в суді.

Скаржник посилається на те, що наданий Акт 03-13/07-02 від 19.01.2021 року не є належним доказом, порушено порядок його складання, він не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості, які слід зазначити при складанні такого виду документа, не містить відомостей про власника квартири АДРЕСА_3 , про його участь в обстеженні тощо. В Акті зазначено, що зі «Зі слів власника квартири НОМЕР_5 в квартирі вийшов з ладу прилад індивідуального обігріву (котел)», проте ОСОБА_2 не був присутній при складанні даного акту і взагалі в цей день в квартирі не перебував.

Крім того зазначає, що висновок №65/3-д будівельно-технічного дослідження є недопустимим доказом, оскільки висновок не містить інформації про те, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

На підтвердження вартості знищених товарно-матеріальних цінностей позивачем надано акт про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021року складений комісією в складі позивача та двох її працівників, з якого вбачається, що в результаті затоплення було пошкоджено товарно-матеріальні цінності на суму 158 216,70грн, але даний доказ є неналежним.

Зазначив, що сума завданих збитків внаслідок псування, пошкодження чи знищення майна має бути доведена позивачем в силу положень за ст.ст. 22, 1192 ЦК України, але в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо вартості зіпсованих товарно-матеріальних цінностей як належний доказ завданих збитків.

Крім того скаржник зазначив про орієнтовний (попередній) розрахунок понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_7 позивачка, в інтересах якої діє представник ОСОБА_9 , зазначила, що апеляційні скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 , зазначила, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №295020007 від 18.01.2022 року станом на день подання позовної заяви до суду та станом на день залиття належного позивачці приміщення 19.01.2021 року власником частини квартири АДРЕСА_2 була ОСОБА_6 .

Зазначила, що Акт 03-13/07-02 від 19.01.2021 року за своїм змістом відповідає додатку 4 Правил, складений уповноваженими особами управителя житлового будинку по АДРЕСА_5 , підтверджує відомості про залиття нежитлового приміщення - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по АДРЕСА_1 ), а також відображає причини такого залиття, а саме вихід з ладу приладу індивідуального обігріву (котел) квартира АДРЕСА_3 . Факти, що були викладені у вказаному акті, підтверджуються також фотографіями, які долучені до висновку будівельно-технічного дослідження від 27.04.2021 року, а також показаннями свідків, які були очевидцями зазначеної події, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили той факт, що під час проведення комісією КП «Теплий Дім» відповідного обстеження був присутній ОСОБА_2 .

Крім того вказала, що висновок №65/3-д будівельно-технічного дослідження у відповідності до ст. ст. 76-78, 95 ЦПК України є належним та допустимим письмовим доказом та містить в собі інформацію щодо предмета доказування, зокрема про вартість відновлювального ремонту внаслідок затоплення нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , що трапилося 19.01.2021 року.

Згідно із Актом про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021 року вбачається, що в результаті затоплення приміщення в ніч на 19.01.2021 року були пошкоджені належні позивачці товарно-матеріальні цінності (дитячі товари) в кількості 943 шт. на суму 158 216,70 грн. Вказаний товар не підлягає подальшій реалізації. Повний номенклатурний перелік наведено у інвентаризаційній відомості, яка є додатком до вказаного акту та затверджена Майданською В. І., складена працівниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Вказані працівниці були допитані в ході судового розгляду в якості свідків та підтвердили факт знищення товару в результаті затоплення належного позивачці приміщення. Крім того, до матеріалів справи були долучені видаткові накладні, які підтверджують факт придбання ФОП ОСОБА_1 вдитячих товарів, які були знищені в результаті залиття належного позивачці приміщення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримали в межах їх доводів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 проходить військову службу, однак бажає, щоб справа була розглянута за участю його представника.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 проти задоволення апеляційних скарг заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Як вбачається із тексту апеляційних скарг відповідачі оскаржують рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 10 жовтня 2022 року в частині стягнення 185 234, 70 грн матеріальної шкоди, в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн, витрат за послуги експерта та витрат по сплаті судового збору. Апеляційна скарга не містить доводів про оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення вартості втрат у зв`язку з простоєм та вартості втраченої вигоди. В судовому засіданні представники відповідачів пояснили, що рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного, відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачці не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом ч.1 ст.43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною 2 п.1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання учасника справи щодо якого, відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце розгляду справи перешкоджає розгляду справи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що скаржники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, яке було призначено 10 жовтня 2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи на запит суду ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області (т.с.1 а.с.81) було надано інформацію про те, що ОСОБА_6 знята з реєстрації у АДРЕСА_6 з 21.05.2005 року , та змінено прізвище на ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщено не пізніще ніж за десять днів. Між тим матеріали справи не містять доказів того, що суд першої інстанції повідомляв відповідачку ОСОБА_3 у порядку передбаченому ч.1 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Скаржники в апеляційній скарзі посилаються на те, що суд в порушення норм ЦПК України розглянув справу без їх участі, не маючи відомостей про належне повідомлення відповідачів.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що факт залиття належного позивачці приміщення з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, та показами свідків, а саме: Актом 03-13/07-02 від 19 січня 2021 року про залиття, Актом про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021 року та Висновком будівельно-технічного дослідження №65/з-д від 27 квітня 2021 року який визначено вартість відновлювального ремонту, внаслідок залиття нежилого приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 . Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлового приміщення магазину позивача, та завдання шкоди.

Також суд дійшов до висновку, що внаслідок псування приміщення, необхідності проводити ремонтні роботи, у позивачки виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, внаслідок пошкодження її майна, а тому вважав за доцільне стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000 грн з відповідачів.

Колегія суддів вважає,що такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купілі-продажу нежилого приміщення від 24.11.2011 року.

19.01.2021 року комісією Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Теплий дім» складено Акт 03-13/07-02, згідно якого, в ході проведення огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що в чотирьохповерховому будинку на першому поверсі розміщений магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1». При обстеженні в магазині з стелі стікає вода, на підлозі вода, промочено дитячі товари. На сходовій клітці, стіна, яка є суміжною з магазином частково намочена. На другому поверсі над магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розміщена житлова квартира АДРЕСА_3 , в квартирі на підлозі вода. Зі слів власника квартири АДРЕСА_3 в квартирі вийшов з ладу прилад індивідуального обігріву (котел).

До заяви про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_3 додано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира по АДРЕСА_7 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 - сину в рівних долях (т.с.2 а. с.181).

ОСОБА_6 29.04.2003 року подарувала частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. (т.с 2 а.с.182).

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №65/з-д від 27 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту, внаслідок залиття нежилого приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , що трапилося 19.01.2021 року складає 27018, 00 грн.

Актом про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20.01.2021 року складеним комісією в складі ФОП ОСОБА_1 та продавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено, що в результаті затоплення приміщення в ніч на 19.01.2021 року пошкоджені матеріальні цінності (товари) на загальну суму в розмірі 158216,70 грн. Перелік яких міститься в інвентаризаційні відомості Додаток №1. Згідно інвентаризаційної відомості пошкодженого товару, вартість пошкодженого товару складає 158216, 70 грн.

Факт наявності товарів в магазині підтверджено позивачкою видатковими накладними наявними в матеріалах справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 722 ЦК України, в редакції на час укладання договору дарування, визначено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Це правило застосовується у сукупності із загальними нормами ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором.

Відчуження нерухомого майна є підставою припинення права власності на нього (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України).

Відповідно до договору дарування частини квартири від 29.04.2003 року ОСОБА_6 подарувала частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М.

Відповідно до пункту 5 договору дарування від 29 квітня 2003 року обдарований приймає на себе зобов`язання по утриманню вказаної квартири, сплаті податків і платежів стосовно цієї квартири пропорційно належної йому частки.

Пунктом 7 вказаного договору дарування цей договір укладено в двох примірниках, з яких один призначається для зберігання приватним нотаріусом, а другий видається обдарованому.

Отже, з урахуванням вищевказаних вимог закону та положень договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що право власності на подароване нерухоме майно перейшло до обдарованого в момент прийняття дарунку, під яким розумілося отримання оригіналу договору дарування на частини квартири та ОСОБА_2 набув право власності на це майно з урахуванням вимог частин першої та четвертої статті 722 ЦК України.

Після укладення договору дарування право власності у ОСОБА_6 на частину квартири АДРЕСА_2 було припинено.

Враховуючи, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , то висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_6 в солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди не відповідає вимогам закону і колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій частині, про те, що відсутні правові підстави для стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з залиттям нежитлового приміщення.

За правилами частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями частини другої статті 22 ЦК України збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).

Позивачка є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купілі-продажу нежилого приміщення від 24.11.2011 року.

19 січня 2021 року мало місце залиття нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19 січня 2021 року комісією Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Теплий дім» складено Акт 03-13/07-02, згідно якого, в ході проведення огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що в чотирьох поверховому будинку на першому поверсі розміщений магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1». При обстеженні в магазині з стелі стікає вода, на підлозі вода, промочено дитячі товари. На сходові клітці, стіна, яка є суміжною з магазином частково намочена. На другому поверсі над магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1 » розміщена житлова квартира АДРЕСА_3 , в квартирі на підлозі вода. Зі слів власника квартири АДРЕСА_3 в квартирі вийшов з ладу прилад індивідуального обігріву (котел).

Над нежитловим приміщенням позивачки знаходиться квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 . Вказана обставина відповідачами не спростована.

Факт залиття належного позивачці приміщення з вини відповідача ОСОБА_2 підтверджується актом 03-13/07-02 від 19 січня 2021 року про залиття (т.с.1 а.с.14), показами свідка ОСОБА_12 , який в суді апеляційної інстанції пояснив, що 19 січня зайшов у магазин по справах і побачив, що зі стелі текла вода, у другому залі вода текла по стінах, зі стелі, все було мокре, товар практично був весь пошкоджений, товар був не придатний для торгівлі. Прийшов власник із квартири з якої лилася вода, потім зайшли до його квартири він повідомив, що в квартирі не живе, шланг до котла перемерз.

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Будь-яких доказів того, що залиття магазину позивачки відбулося не з вини відповідача ОСОБА_2 останній не надав та не спростував докази надані позивачкою на підтвердження факту залиття, що відбулося 19 січня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що акт 03-13/07-02 твід 19 січня 2021 року про залиття є неналежним та недопустимим доказом з посиланням на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №2-1974/11 та в постанові у справі 3465/2120/14-ц від 10.05.2018 року, у яких вказано на невідповідність акта обстеження залиття приміщення Правилам не може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог, оскільки у справі, яка переглядається, винність дій відповідача ОСОБА_2 встановлено на підставі зібраних в сукупності доказів, зокрема і показами свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що власник квартири був при огляді магазину, тобто у цих справах встановлені різні обставини справи.

На підтвердження розміру збитків позивачкою було надано висновок будівельно- технічного дослідження №65/з-д від 27 квітня 2021 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту, внаслідок залиття нежилого приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 складає 27018, 00 грн.

Вказаний висновок не спростовано ОСОБА_2 .

Посилання відповідача про те, що вказаний висновок будівельно- технічного дослідження не може бути належним та допустимим доказом, оскільки у висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідом неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно преамбули Закону України «Про судову експертизу» цей Закон визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до положень цього Закону висновок судової експертиз та висновок експертного дослідження є окремим документами у сфері досліджень.

Згідно пункту 4.23 розділу ІV Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 з відповідними змінами та доповненнями) експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Як вбачається із висновку №65/з-д від 27 квітня 2021 року будівельно- технічного дослідження, що проведено саме судове експертно-будівельне дослідження атестованим судовим експертом В.М. Самулевич, який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, дослідження містить обґрунтовані відповіді на поставлені питання, поряд із дослідженням письмових матеріалів проведено огляд об`єкта будівельно-дослідження із зазначенням дати огляду та отриманих результатів з фотофіксацією.

Вказаний висновок не спростовано ОСОБА_2 , будь-яких доказів на спростування вказаного висновку скаржником не надано, так само при розгляді справи у суді апеляційної інстанції скаржником не заявлялося клопотання про проведення будівельно- технічної експертизи щодо визначення вартості відновлювального ремонту внаслідок залиття нежилого приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підтвердження вартості знищених матеріальних цінностей позивачкою надано Акт про псування товарно-матеріальних цінностей в результаті затоплення приміщення від 20 січня 2021 року (т.с.1 а.с.17) та інвентаризаційну відомість пошкодженого товару (т.с.1 а.с.18-20). Факт наявності товару в магазині підтверджено видатковими накладними, які надано позивачкою.

Вказані докази не спростовані ОСОБА_2 .

Відповідачем ОСОБА_2 не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті магазину позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивачки до ОСОБА_2 про стягнення вартості відновлювального ремонту внаслідок залиття нежилого приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та вартості знищених товарно-матеріальних цінностей (дитячих товарів) у сумі 158216, 70 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції правильно встановив про наявність підстав для відшкодування вказаної шкоди, однак помилково дійшов висновку про стягнення шкоди у солідарному порядку.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України).

При цьому частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що внаслідок залиття нежитлового приміщення, яке належать позивачці, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 позивачці завдано моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає співмірним із завданими позивачу душевними стражданнями, вимушеними змінами у його житті та таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 п.п.1,3, 4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді вказаної справи порушено норми ч.1 п.п.1,3, 4, ч.3 ст.376 ЦПК України, рішення суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні заявлених вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити. Заявлені вимоги позивачки до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки відшкодування матеріальної шкоди заданої внаслідок залиття нежитлового приміщення у розмірі 185 234,70 грн, з яких: 27 018 грн вартість відновлювального ремонту; 158 216, 70 грн вартість знищених товарно-матеріальних цінностей, стягнути 2000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частино 3 п.2 вказаної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3630, 00 грн, за подання заяви про перегляд заочного рішення нею сплачено 536, 80 грн. Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 відмовлено, то з позивачки на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3630, 00 грн та за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 536, 80 грн.

Як вбачається із матеріалів справи позивачкою сплачено за проведення експертного дослідження 6000, 00 грн. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 3974, 30 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачкою при подачі позовної заяві сплачено судовий збір у розмірі 2418, 79 грн (т.с 1 а.с 5).

Відповідачем ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3628, 20 грн, за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір у розмірі 536, 80 гр. З урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПк україни з позивачки на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 340, 03 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті залиття нежитлового приміщення відмовити.

Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті залиття нежитлового приміщення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 на відшкодування матеріальної шкоди заданої внаслідок залиття нежитлового приміщення у розмірі 185 234,70 грн, з яких: 27 018 грн вартість відновлювального ремонту; 158 216, 70 грн вартість знищених товарно-матеріальних цінностей), стягнути 2000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди; 3974,30 грн витрати на послуги експерта.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_9 витрати по сплаті судового збору за подання зави про перегляд заочного рішення та за подання апеляційної скарги у розмірі 4166,80 грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 витрати по сплаті судового збору у розмірі 340,03 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

В.А. Девляшевський