печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Сеньковська В.Я.

справа №757/19268/19-ц

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1»

відповідач 1: ОСОБА_1

відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» про захист ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди, -

представник позивача - адвокат Здоровець С. В.

представник відповідача 1 - адвокат Коновалова Г. В.

представник відповідача 2 - адвокат Демідова О. І.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_2 в мережі Інтернет на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Головним інструментом поширення неправди протягом останніх місяців, як не прикро, став «1+1». Цей телеканал перетворився на покірного виконавця політичних замовлень свого власника». «І щоб про мене нині не говорили, залякані Коломойським працівники цього капалу, знайте - нічого спільного з правдою, нічого, навіть подібного до чесної журналістики». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену Президентом ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, «нічого спільного з журналістикою діяльність цього каналу зараз точно не має». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_2 на зібранні громадян: «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів - просто переписуючи і ретранслюючи, хіба що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу знайте: нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_2 у відео розміщеному на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі « Facebook » за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів - просто переписуючи і ретранслюючи, хіба, що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу знайте - нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має». Зобов?язати ОСОБА_1 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» недостовірну інформацію шляхом опублікування наступної інформації: «Працівники Телеканалу «1+1» не зазнають жодного тиску, впливу чи залякувань з боку ОСОБА_4 та здійснюють інформаційну діяльність згідно вимог закоподавства України та редакційного статуту з дотриманням вимог щодо поширення достовірної та збалансованої інформації, керуючись принципами журналістської етики» та одночасного розміщення на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» тексту резолютивної частини рішення суду. Зобов?язати ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати, поширену ним в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , недостовірну інформацію шляхом оприлюднення на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_11 інформації наступного змісту: «Працівники Телеканалу «1+1» не зазнають жодного тиску, впливу чи залякувань з боку ОСОБА_4 та здійснюють інформаційну діяльність згідно вимог законодавства України та редакційного статуту з дотриманням вимог щодо поширення достовірної та збалансованої інформації, керуючись принципами журналістської етики». Зобов?язати ОСОБА_1 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним перед зібранням громадян інформацію шляхом оголошення перед зібранням громадян на прес-конференції на базі ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ НЕЗАЛЕЖНЕ ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО НОВИН» в проміжок часу з 16.00 по 18.00 наступної інформації: «Працівники «1+1» не зазнають жодного тиску, впливу чи залякувань з боку ОСОБА_4 та здійснюють інформаційну діяльність згідно вимог законодавства України та редакційного статуту з дотриманням вимог щодо поширення достовірної та збалансованої інформації, керуючись принципами журналістської етики» та одночасного оголошення ним тексту резолютивної частини рішення суду. Зобов?язати ОСОБА_1 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію шляхом опублікування відео, на якому він проголошує наступну інформацію: «Працівники Телеканалу «1+1» не зазнають жодного тиску, впливу чи залякувань з боку ОСОБА_4 та здійснюють інформаційну діяльність згідно вимог законодавства України та редакційного статуту з дотриманням вимог шодо поширення достовірної та збалансованої інформації, керуючись принципами журналістської етики». Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» моральну шкоду в розмірі 1 000 000, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Президент України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 00 год. 00 хв. в мережі Інтернет на своїй сторінці соціальної мережі «Facebook» (Фейсбук) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 опублікував інформацію наступного змісту: заголовок «Щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники «1+1» - нічого спільного з правдою це не має» та зміст: «Мої опоненти протягом останніх тижнів ллють на мене ріки безсоромної брехні. Головним інструментом поширення неправди протягом останніх місяців, як не прикро, став «1+1». Цей телеканал перетворився на покірного виконавця політичних замовлень свого власника. Той, хоч і втік за кордон, але на передвиборчій політичній шахівниці ходить одразу кількома фігурами: то Зе, то ОСОБА_5 державі - ось його мотив. І щоб про мене нині не говорили залякані ОСОБА_6 працівники цього каналу, знайте - нічого спільного з правдою, нічого, навіть подібного до чесної журналістики. Але мене це не зупинить, і реваншу не буде».

Також вказує, що за вказаним посиланням міститься відео, в якому відповідач 1 проголошує перед зібранням громадян: «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів-просто переписуючи і ретранслюючи, хіба що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані ОСОБА_6 працівники цього каналу знайте - нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має. Але мене це не зупинить. Реваншу. Ми не дозволимо вам».

А також, на Інтернет-сайті за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 міститься відео з інтерв?ю відповідача 1 на Радіо НВ, в якому він поширює наступну інформацію: «Якщо ви допускаєте, що в тих умовах ОСОБА_7 має налагодити стосунки через шантаж президента щодо так званої атаки медійної, бо з боку каналу «1+1» ніхто і ніколи президента шантажувати не буде. І нічого спільного з журналістикою діяльність цього каналу зараз точно не має». Вказаний ресурс належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК».

Так, позивач вважає, що у тексті публікації та в обох відео ОСОБА_1 фактично зазначає, що телеканал «1+1» здійснює свою діяльність всупереч вимог законодавства, редакційної політики телеканалу та вимог журналістської етики, поширюючи неправдиву недостовірну інформацію, а також стверджує, що журналісти працівники телеканалу «1+1» діють під тиском, впливом та залякуванням кінцевого бенефіціарного власника телеканалу ОСОБА_4 .

Вказує, що інформація, поширена відповідачем 1 в мережі Інтернет на сторінці соціальної мережі «Facebook», а також відповідачем 1 та відповідачем 2 на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_11, є недостовірною, порушує ділову репутацію позивача і підлягає спростуванню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2019 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Писанця В. А. (а.с. 1, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 76, т. 1).

12.08.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, а саме висновку №DS/03/1904-12 експертного комп?ютерного дослідження від 24.04.2019 року (а.с. 97-121, т. 1).

19.08.2019 року надійшов відзив на позов відповідача 2, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивачем до ТОВ «ВД «Медіа-ДК» заявлено позовні вимоги щодо визнання недостовірною і спростування наступної інформації: «нічого спільного з журналістикою діяльність цього каналу зараз точно не має». Разом з тим, вказане твердження є оціночним судженням, в оспорюваній фразі не міститься жодних фактичних тверджень, ОСОБА_7 , як один із кандитадів на пост Президента України під час інтерв?ю, надав лише свою власну оцінку діяльності позивача, яка ґрунтувалась на поширенні інформації з боку позивача під час виборчої компанії. Отже, враховуючи те, що оціночні судження не підлягають спростуванню, вимоги про спростування висловлювання не підлягають задоволенню. Також позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував приниження ділової репутації внаслідок поширення ОСОБА_1 вказаного висловлювання, позивачем не надано доказів щодо ноявності будь-яких втрат немайнового чи майнового характеру, їх розміру (а.с. 125-138, т. 1).

19.08.2019 року надійшли заперечення відповідача 2 щодо клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, у яких зазначено, що вказаний висновок №DS/03/1904-12 експертного комп?ютерного дослідження від 24.04.2019 року не відповідає вимогам законодавства України, із нього не вбачається якими спеціальними знаннями володіє експерт, що підготував цей документ і що ці знання необхідні для встановлення викладених у висновку фактів, не зазначено коли і де проводилось експертне дослідження, хто був присутній при цього проведенні, а також відсутні відомості, що експерта попередили про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Крім того, висновок виготовлений на замовлення особи, що не є учасником справи (а.с. 140-141, т. 1).

17.09.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, у якій зазначено, що поширюючи недостовірну інформацію, відповідач фактично встановив презумпцію вини, не звертаючись при цьому, ані до суду з вимогою про спростування, ані до телеканалу з проханням надати право на спростування, як це передбачено ст. 277 ЦК України, ст. 64, ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», у зв?язку з цим, суд має захистити немайнові права одного з найавторитетнішого засобу масової інформації. Отже, поширена інформація є недостовірною та такою, що виражене у формі фактичного твердження, а отже підлягає спростуванню (а.с. 154-165, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 173, т. 1).

07.07.2020 року надійшло клопотання відповідача 1 про проновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 170-172, т. 2).

30.07.2020 року надійшов відзив на позов відповідача 1, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що висловлювання ОСОБА_8 є оціночними судженнями, в оспорюваній фразі не міститься жодних фактичних тверджень, він надав лише свою власну оцінку діяльності позивача. Вказане підтверджується висновком експертного дослідження проведення судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи писемного мовлення №12474 від 24 липня 2020 року, яке було проведено Харківським науково-дослідним інститутом судових експетриз ім. Заслуженого професора М. С. Бокаріуса, у якому зазначено, що висловлювання ОСОБА_1 є оціночними судоженнями (а.с. 194-250, т. 1).

10.08.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, у якій зазначено, що поширюючи недостовірну інформацію, відповідач 1 фактично встановив презумпцію вини, не звертаючись, при цьому, ані до суду з вимогою про спростування, ані до телеканалу з проханням надати право на спростування, як це передбачено ст. 277 ЦК України, ст. 64, ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», у зв?язку з цим, суд має захистити немайнові права одного з найавторитетнішого засобу масової інформації. Отже, поширена інформація є недостовірною та такою, що виражене у формі фактичного твердження, а отже підлягає спростуванню. Також вказує, що наданий відповідачем 2 висновок експертизи №12474 від 24.07.2020 року не відповідає вимогам законодавства, а саме експертом були використані неналежні критерії віднесення тієї або іншої інформації до оціночних суджень або фактичних тверджень, експерт використав наукові тлумачення інформації без врахування характеру використаних мовно-стилістичних засобів, висновок експерта є нечітким та неясним, адже не зрозуміло чому експерт прийшов до відповідних висноків. Крім цього, вважає висновок необ?єктивним, оскільки останній був фактично виконаний за 1 робочий день (а.с. 28-40, т. 2).

13.08.2020 року надійшов додатковий відзив відповідача 1, у якому просить відмовити у задоволенні позову та долучити до матеріалів справи докази, які не були подані разом із відзивом (а.с. 43-148, т. 2).

Відповідно до розпорядження №379 від 21.10.2021 року, у зв`язку із смертю судді Писанця В. А. вказану цивільну справу, було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України (а.с. 190, т. 2).

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. (а.с. 191-193, т. 2).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року позовну заяву прийнято до провадження та вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 194, т. 2).

06.12.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 196-199, т. 2).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 201, т. 2).

25.01.2022 року надійшов відзив на позов відповідача 2, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що вказані висловлювання є оціночними судженнями, в опорюваній фразі не міститься жодних фактичних тверджень, ОСОБА_7 , як один із кандитадів на пост Президента України під час інтерв?ю, надав лише свою власну оцінку діяльності позивача, яка ґрунтувалась на поширенні інформації з боку позивача під час виборчої компанії. Отже, враховуючи те, що оціночні судження не підлягають спростуванню, вимоги про спростування висловлювання не підлягають задоволенню. Також, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував приниження ділової репутації внаслідок поширення ОСОБА_1 вказаного висловлювання, позивачем не надано доказів щодо наявності будь-яких втрат немайнового чи майнового характеру, їх розміру (а.с.216-224, т. 2).

09.02.2022 року надійшла заява позивача про зміну предмета позову, вбачаючи доцільним викласти прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 в мережі Інтернет на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Головним інструментом поширення неправди протягом останніх місяців, як не прикро, став «1+1». Цей телеканал перетворився на покірного виконавця політичних замовлень свого власника». «І щоб про мене нині не говорили залякані Коломойським працівники цього капалу, знайте - нічого спільного з правдою, нічого, навіть подібного до чесної журналістики». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5: «І нічого спільного з журналістикою діяльність цього каналу зараз точно не має». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 на зібранні громадян: «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів-просто переписуючи і ретранслюючи, хіба що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу знайте-нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має». Визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» наступну інформацію, поширену ОСОБА_2 ОСОБА_9 у відео розміщеному на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів-просто переписуючи і ретранслюючи, хіба що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу знайте - нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має». Зобов?язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» недостовірну інформацію шляхом опублікування на сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою: ОСОБА_10 вступної та резолютивної частини рішення у даній справі. Зобов?язати ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати, поширену ним в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 недостовірну інформацію шляхом оприлюднення на сайті: ОСОБА_11 вступної та резолютивної частини рішення у даній справі. Зобов?язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену ним перед зібранням громадян інформацію шляхом оголошення перед зібранням громадян на прес-конференції на базі ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ НЕЗАЛЕЖНЕ ІНФОРМАЦІЙНЕ АГЕНТСТВО НОВИН» в проміжок часу з 16.00 по 18.00 вступної та резолютивної частини рішення у даній справі. Зобов?язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дия набрання судовим рішенням законної сили спростуват поширену ним на своїй сторінці в соціальній мережі « Facebook » за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію шляхом опублікування на сторінці в соціальній мережі «Facebook» за за адресою ОСОБА_10 вступної та резолютивної частини рішення у даній справі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» моральну шкоду в розмірі 1 000 000, 00 грн (а.с. 226-229, т. 2).

11.08.2022 року від відповідача 1 надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зокрема, зазначено, що відповідач 1, оцінюючи дії позивача, мав право на вираження власних поглядів, міркувань, а також висловлювання критики. Таке право закріплене в міжнародному та національному законодавстві. При цьому, такі висловлювання відповідача 1 є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню чи доведенню. Додатковим аргументом для здійснення таких тверджень є результати експертного дослідження за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення №12474 від 24 липня 2020 року (а.с. 43-55, т. 3).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 60, т. 3).

22.05.2023 року від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що у даному випадку взагалі відсутній склад юридичного правопорушення, оскільки позивачем не доведено, що його немайновим правам завдано хоч якоїсь шкоди. Ділова репутація може бути предметом договору комерційної концесії, ділова репутація та ділові зв?язки можуть бути вкладом учасника простого товариства у спільну діяльність, ділова репутація має свою вартість (гудвіл) та є однією із складових ринкової вартості юридичної особини. Отже, можна зробити висновок, що приниження ділової репутації неминуче призводить до зниження прибутку юридичної особи, тобто шкода, нанесена діловій репутації юридичної особи, повинна мати безпосередній та невід?ємний причинний зв?язок з втратами майнового характеру. Наявність таких втрат, зі свого боку, у зворотному зв?язку має визначати наявність шкоди діловій репутації: відсутність втрат майнового характеру має свідчити про відсутність факту паплюження ділової репутації. Проте позивачем не надано доказів щодо наявності будь-яких втрат майнового характеру (упущена вигода, прямі збитки), їх розміру. А саме доведений та встановлений розмір таких витрат і складає розмір майбутніх витрат на відновлення ділової репутації. Не надано доказів і того, що мали місце втрати немайнового характеру. Також, вказує, що представник позивача, у залі суду, зазначав, що у зв?язку із розповсюдженням цієї інформації позивач міг зазнати збитків, рекламодавці могли б відмовитись від укладення контрактів, кількість глядачів могла би знизитись. Однак, це все є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами. Довести факт відмови рекламодавця чи зменшення кількості глядачів (існують відповідні медіа рейтинги за різні періоди) у випадку реального порушення ділової репутації було б не важко, але оскільки позивачем не надано жодних доказів, а є лише абстрактні припущення то відсутні підстави вважати, що відбулось приниження його ділової репутації (а.с. 178-186, т. 3).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Здоровець С. В. надав пояснення, позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 - адвокат Коновалова Г. В. надала пояснення, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача 2 - адвокат Демідова О. І. надала пояснення, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові та електронні докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Президент України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 00 год. 00 хв. в мережі Інтернет на своїй сторінці соціальної мережі «Facebook» (Фейсбук) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 опублікував інформацію наступного змісту: заголовок «Щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники «1+1» - нічого спільного з правдою це не має» та зміст: «Мої опоненти протягом останніх тижнів ллють на мене ріки безсоромної брехні. Головним інструментом поширення неправди протягом останніх місяців, як не прикро, став «1+1». Цей телеканал перетворився на покірного виконавця політичних замовлень свого власника. Той, хоч і втік за кордон, але на передвиборчій політичній шахівниці ходить одразу кількома фігурами: то Зе, то Ю. Помста державі - ось його мотив. І щоб про мене нині не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу, знайте: нічого спільного з правдою, нічого, навіть подібного до чесної журналістики. Але мене це не зупинить, і реваншу не буде».

Також за вказаним посиланням міститься відео, в якому ОСОБА_1 проголошує перед зібранням громадян: «І це стало причиною інформаційної війни, яку власник плюсів розв?язав проти держави. Не стидаються уже цілими шматками дублювати фейки з російських каналів - просто переписуючи і ретранслюючи, хіба що єдине, що вони роблять - перекладають українською. І щоб про мене не говорили залякані Коломойським працівники цього каналу знайте - нічого спільного з правдою і нічого спільного навіть з подібного до чесної журналістики це не має. Але мене це не зупинить. Реваншу. Ми не дозволимо вам».

А також на Інтернет-сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 міститься відео з інтерв?ю ОСОБА_1 на Радіо НВ, в якому він поширює наступну інформацію: «Якщо ви допускаєте, що в тих умовах ОСОБА_7 має налагодити стосунки через шантаж президента щодо так званої атаки медійної, бо з боку каналу «1+1» ніхто і ніколи президента шантажувати не буде. І нічого спільного з журналістикою діяльність цього каналу зараз точно не має». Вказаний ресурс належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК».

Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі та вказана обставина не заперечувалась відповідачами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі самі цивільні права й обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються згідно з главою 3 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України визначено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення в будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснює особа, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься в документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликано.

За змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, визначене ст. 277 ЦК України, мають не лише фізичні, а й юридичні особи в передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч. 2 ст. 30 цього Закону).

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року, справа №757/4403/16-ц (провадження №61-19243св18), зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Так, згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантусться право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Як вбачається із експертного дослідження проведення судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи писемного мовлення №12474 від 24 липня 2020 року, який було проведено Харківським науково-дослідним інститутом судових експетриз ім. Заслуженого професора М. С. Бокаріуса, висловлювання ОСОБА_1 є оціночними судоженнями (а.с. 226-233, т. 1).

Так, згідно отриманих висновків експерта, встановлено, наступне:

1. Інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Студія 1+1» у текстому матеріалі, розміщеному, відповідно до клопотання вих. №1-09/07/2020 від 09.07.2020 року, у соціальній мережі «Facebook» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, виражена у формі оціночних суджень, в об?єктивному змісті яких міститься власна думка (ставлення) мовця, передаються його емоції, враження від діяльності телеканалу, а також підкреслюється ставлення мовця до зроблених ним висновків.

2. Інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Студія 1+1» у текстому матеріалі, розміщеному, відповідно до клопотання вих. №1-09/07/2020 від 09.07.2020 року, в інтерв?ю ОСОБА_1 , що розміщене в мережі Інтернет та проголошене за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, виражена у формі оціночних суджень, в об?єктивному змісті яких міститься власна думка (ставлення) мовця щодо описаної ситуації, наприкінці тексту висвітлюється особистий висновок мовця про роботу зазначеного телеканалу.

3. Інформація про Товариство з обмеженою відповідальністю «Студія 1+1» тектове відтворення промови, відповідно до клопотання вих. №1-09/07/2020 від 09.07.2020 року, поширеної на зібранні громадян ОСОБА_1 та розміщеній у відео у мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, виражена у формі оціночного судження, яке виражає ставлення автора до повідомлюваного, а також передає його емоції, враження від діяльності зазначеного телеканалу.

Отже, враховуючи проведений аналіз, експертами було встановлено, що вищевказана поширювана інформація ОСОБА_1 , в своїй сукупності, була виражена у формі оціночного судження, в об?єктивному змісті якого міститься власна думка (ставлення) мовця щодо описуваної ситуації, наприкінці тексту висвітлюється висновок мовця про роботу телеканалу «1+1».

Вказані результати експертного дослідження не було спростовано позивачем, його представником, в тому числі не було подано клопотання про проведення судової експертизи.

Щодо наданого позивачем висновку №DS/03/1904-12 експертного комп?ютерного дослідження від 24.04.2019 року, то суд не бере його до уваги, він не може бути належним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам законодавства України, із нього не вбачається, якими спеціальними знаннями володіє експерт, що підготував цей документ і що ці знання необхідні для встановлення викладених у висновку фактів, не зазначено коли і де проводилось експертне дослідження, хто був присутній при цього проведенні, а також відсутні відомості, що експерта попередили про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Крім того, висновок виготовлений на замовлення особи, що не є учасником справи.

Так, суд налогошує, що існування фактів можна довести, тоді як правидивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не можн бути доведене, оскільки це порушує свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого Конституцією України та статтею 10 Конвенції про захист прав людини та осоновоположних свобод.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальних тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільних інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

В даній справі, частина спірної статті та висловлювання відповідача 1 є політичною критикою, поширена ним інформація стосувалась публічної діяльності та мала суспільних інтерес. А оскільки оскаржувані судження у цій справі становлять суспільний інтерес, межа доспустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо них є значно ширшими.

Оспорювана інформація є предметом суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, є вирваними із контексту, що стали підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було.

Так, з урахуванням наведеного, а також доказів, наявних в матеріалах справи, можна дійти висновку про те, що спірні висловлювання є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості твердження про вчинення позивачем конкретної дії.

Отже, поширення таких висновків відповідачами повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висповків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел.

Аналогічні правові висновку містяться у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 року, справа №758/10884/16-ц, від 12.08.2018 року, справа №697/4318/16-ц, від 22.05.2019 року, справа №757/22307/17-ц, від 11.09.2019 року, справа №757/40646/17-ц, від 17.01.2020 року, справа №343/1867/17, від 04.11.2020 року, справа №757/30984/18-ц.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, завдану юридичній особі, можна охарактеризувати як втрату немайнового характеру, що настала у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а так само вчинення інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивачем не доведено, яким чином оприлюдненою інформацією були порушені його особисті немайнові права або завдано шкоду відповідним особистим благам. Так, ділова репутація може бути предметом договору комерційної концесії, ділова репутація та ділові зв?язки можуть бути вкладом учасника простого товариства у спільну діяльність, ділова репутація має свою вартість (гудвіл) та є однією із складових ринкової вартості юридичної особини.

Отже, можна зробити висновок, що приниження ділової репутації неминуче призводить до зниження прибутку юридичної особи, тобто шкода, нанесена діловій репутації юридичної особи, повинна мати безпосередній та невід?ємний причинний зв?язок з втратами майнового характеру. Наявність таких втрат, зі свого боку, у зворотному зв?язку має визначати наявність шкоди діловій репутації: відсутність втрат майнового характеру має свідчити про відсутність факту паплюження ділової репутації.

Проте позивачем не надано доказів щодо наявності будь-яких втрат майнового характеру (упущена вигода, прямі збитки), їх розміру. А саме доведений та встановлений розмір таких витрат і складає розмір майбутніх витрат на відновлення ділової репутації. Не надано доказів і того, що мали місце втрати немайнового характеру.

Посилання представника позивача на те, що у зв?язку із розповсюдженням цієї інформації позивач міг зазнати збитків, рекламодавці могли б відмовитись від укладення контрактів, кількість глядачів могла би знизитись, є лише його припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Разом з тим, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, суд доходить висновку, що також відсутні правові підстави і для задоволення похідних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Як зазначалось вище, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги безпідставними, такимиґ. що не знайшли підтвердження при розгляді справи, оскільки доказів щодо обставин у цій справі, з якими закон пов?язує підстави для стягнення моральної шкоди, як і вирахування заявленого розміру моральної шкоди, та якими доказами підтверджується приниження ділової репутації внаслідок поширення відповідачем 1 спірної інформації, позивачем не надано, а, отже, позов не підлягає задоволенню у зв?язку з його не обґрунтованістю.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 34, 68 Конституції України, ст. ст. 23, 91, 94, 200, 277, 1167 ЦК України, ст. 34 ГК України, ст. ст. 1, 5, 30 Закону України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» про захист ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», адреса: вул. Кирилівська, 23, м. Київ, 04080, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП не зазначено.

Відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК», адреса: вул. Кирилівська, 86, м. Київ, 04080, .

Повний текст рішення складено 05.06.2023 року.

Суддя Г. О. Матійчук