печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3623/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явилась,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи-1: не з`явилась,

третьої особи-2: не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - відповідач, АТ «Райффайзен Банк Аваль»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Шевченко О.В.), Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Недоступ Д.М.), в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 3295, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 189,3 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, що належить ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 354411/3902/0475-7 від 26.06.2007 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , та погашення заборгованості за цим кредитним договором за період з 22.09.2017 року по 22.09.2020 року в розмірі 899 000,00 грн. та 10 000,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3295, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 189,3 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2007 року № 1554, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475-7, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , з метою погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за цим кредитним договором станом на 22.09.2020 року в розмірі 899 000,00 грн. та 10 000,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

13.01.2021 року Приватним виконавцем Недоступом Д.М. відкрито виконавче провадження № 64121206 з виконання виконавчого напису, вчиненого 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3295.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням норм законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а саме: сума заборгованості не є безспірною, проте нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача; позивач не отримувала від відповідача жодних повідомлень про усунення порушень за кредитним договором або про можливе звернення стягнення на майно позивача шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, що позбавило позивача надати заперечення щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису та повідомити про наявність спору між боржником і стягувачем щодо суми заборгованості.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не повідомив нотаріуса, що заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.03.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 424 380,37 грн. заборгованості за кредитним договором від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475 станом на 11.03.2011 року.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» позивач звернулась до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Шевченко О.В., Приватного виконавця Недоступа Д.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та призначено підготовче засідання у справі на 22.03.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2021 року заяву позивача про забезпечення позову у даній цивільній справі задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 3295, вчиненого 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 189,3 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, що належить ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 354411/3902/0475-7 від 26.06.2007 року за період з 22.09.2017 року по 22.09.2020 року в сумі 899 000,00 грн. та 10 000,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, а всього 909 000,00 грн., що здійснюється в межах виконавчого провадження № 64121206, відкритого 13.01.2021 року Приватним виконавцем Недоступом Д.М.

10.03.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що відповідно до п. 5.4 іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 26.06.2006 року, сторони встановили, що звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 може здійснюватись шляхом вчинення виконавчого напису, і це право відповідно до п. 5.6 іпотечного договору належить виключно іпотекодержателю. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось відповідно до іпотечного договору, укладеного сторонами на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 354411/3902/0475-7 від 26.06.2007 року. Крім того, 25.09.2020 року за № 114/5-197722 на всі відомі адреси позивача банк направив цінним листом з описом вимогу про виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Відправлення не вручено адресату, що підтверджується відповідним витягом з офіційного сайту Укрпошти. Позивачем не надано доказів, які спростовують безпідставність вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, оскільки на момент звернення банку до приватного нотаріуса позивач мала безспірну заборгованість перед банком, тобто заборгованість існувала саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Позивач не може не погоджуватись із сумою заборгованості за кредитним договором. В силу вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» 25.09.2020 року (дата направлення банком вимоги до позивача) розпочався трирічний термін, в межах якого банк може звернутись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Крім зазначеного, відповідач не погоджується з розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення цих витрат з відповідача.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкладено підготовче засідання на 19.04.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у даній справі. Витребувано у Приватного нотаріуса Шевченко О.В. належним чином засвідчену копію оскаржуваного виконавчого напису та копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року відкладено підготовче засідання на 16.07.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.07.2021 року відкладено підготовче засідання на 08.09.2021 року.

У зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні з розгляду клопотань органів досудового розслідування судове засідання, призначене на 08.09.2021 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 25.11.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року відкладено підготовче засідання на 01.03.2022 року.

У зв`язку з відпусткою головуючого судді судове засідання, призначене на 01.03.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 08.07.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2022 року відкладено підготовче засідання на 06.10.2022 року.

У зв`язку з відсутністю технічної можливості провести підготовче засідання в режимі відеоконференції судове засідання, призначене на 06.10.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 17.01.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Шевченко О.В., Приватного виконавця Недоступа Д.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 19.04.2023 року.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились; про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Третя особа-1 в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3295, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 189,3 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2007 року № 1554, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475-7, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , з метою погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за цим кредитним договором станом на 22.09.2020 року в розмірі 899 000,00 грн. та 10 000,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

13.01.2021 року Приватним виконавцем Недоступом Д.М. відкрито виконавче провадження № 64121206 з виконання виконавчого напису, вчиненого 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Шевченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3295.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», до нотаріальних дій відноситься, у тому числі, вчинення виконавчих написів.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено умови вчинення виконавчих написів. За положеннями цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні за змістом умови вчинення виконавчих написів визначає Порядок: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду (пп. 1.1-1.3 п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.1-3.5 п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому, Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Таким чином, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Таку правову позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року № 201/1662/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що Приватним нотаріусом Шевченко О.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475-7 в розмірі 899 000,00 грн.

Зазначена у виконавчому написі сума, що підлягає стягненню з боржника, складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками, визначена на підставі наданих стягувачем даних, розрахована відповідачем одноособово без урахування думки, позиції, заперечень позивача. Разом з тим, розрахунок заборгованості чи довідка з відображенням у них односторонніх розрахунків, зроблених стягувачем, не може свідчити про безспірність заборгованості.

У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Так, представником відповідача додано до відзиву на позовну заяву докази направлення банком позивачу вимоги від 25.09.2020 року про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором на адресу місця реєстрації проживання позивача ( АДРЕСА_1 згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.10.2019 року № 1381).

Однак, як зазначив відповідач у відзиві, відправлення не вручено адресату.

Позивач у позові також вказує, що не отримувала від відповідача жодних повідомлень про усунення порушень за кредитним договором або про можливе звернення стягнення на майно позивача шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, що позбавило її надати заперечення щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису та повідомити про наявність спору між боржником і стягувачем щодо суми заборгованості

Крім зазначеного, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року в частині, у тому числі, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону.

Згідно з п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 15.12.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.

Однак, вчиняючи виконавчий напис, Приватний нотаріус Шевченко О.В. не врахувала зазначених вище вимог закону, зокрема, що вчинення виконавчого напису було можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

У матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис.

При цьому, відповідачем додано до відзиву на позовну заяву копію кредитного договору від 06.06.2007 року № 354411/3902/0386-7, а не кредитного договору від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475-7, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріусом.

Вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису на підставі кредитного договору, який укладено у простій письмовій формі, також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищевказані вимоги закону та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Приватний нотаріус Шевченко О.В. вчинила оспорюваний виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. за подання позову до суду, що підтверджується квитанцією № 53860224 від 21.01.2021 року, та в розмірі 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 53860266 від 21.01.2021 року.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 362,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 5 000,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу.

У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15.12.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 3295, про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 189,3 кв. м, житловою площею 113,3 кв. м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2007 року № 1554, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 26.06.2007 року № 354411/3902/0475-7, укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , з метою погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за цим кредитним договором станом на 22.09.2020 року в розмірі 899 000,00 грн. та 10 000,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, на підставі якого 13.01.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Дмитром Миколайовичем відкрито виконавче провадження № 64121206.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9; .

Третя особа-1 - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52 А, офіс 728).

Третя особа-2 - Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович: 18031, м. Черкаси, вул. Університетська, буд. 33, офіс 25.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 27.04.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький