КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/1596/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12464/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Будзан Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди суму в розмірі 4 517,00 грн., а також судовий збір в сумі 1 073,60 грн., витрати по проведенню експертизи в сумі 4 500,00 грн., та витрати на правову допомогу (а.с. 1-6).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодування в сумі 2 017 грн. 00 коп., витрати під час огляду транспортного засобу в сумі 500 грн. 00 коп. та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 4 500 грн. 00 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн. 00 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 109-110).

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Томін О.О. звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат та просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн. (а.с. 113).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Томіна О.О. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі № 758/1596/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовлено (а.с. 125-126).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 21 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Томін О.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн. (а.с. 139-155).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою без з`ясування всіх обставин справи, без дослідження поданих позивачем доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу. При цьому, у позовній заяві було вказано попередній розрахунок судових витрат та надано докази їх понесення. Проте відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції суд виходив з того, що позивачем не надано доказів фактичної оплати витрат на правничу допомогу. Такі висновки суду суперечать ст. 137 та ст. 263 ЦПК України, оскільки надані позивачем документи на підтвердження витрат на правничу допомогу підтверджують обсяг та вартість наданих послуг і виконаних робіт з професійної правничої допомоги, і передбачають їх сплату протягом 60 днів з дати набрання рішення суду законної сили по суті справи, а тому такі витрати підлягають розподілу пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

У відзиві ОСОБА_2 посилалась на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, зазначила що представник позивача адвокат Томін О.О. не приймав участь в судових засіданнях, тому розумною та співмірною сумою витрат на правничу допомогу вважала суму 2 000 грн. (а.с. 195-197).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена 29 листопада 2023 року про розгляд справи судом 14 грудня 2023 року врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про отримання адресатом поштового повідомлення. Повідомлення представника апелянта - адвоката Томіна О.О., відповідачки ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за вказаними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, представника апелянта - адвокат Томін О.О., відповідачка ОСОБА_2 були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень (а.с. 166-176, 185-194, 204-206, 214-219, 225-232).

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що апелянт ОСОБА_1 подавала клопотання до суду про відкладення розгляду справи, призначеної на 05 жовтня 2023 року, 02 листопада 2023 року, 23 листопада 2023 року і 14 грудня 2023 року, пославшись на стан здоров`я, проте доказів поважності причин неявки до суду не надала (а.с. 180-181, 207-210, 220-223, 233-236).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоз наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 було заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу згідно актів наданих послуг, що орієнтовно становить 15 000,00 грн. (а.с. 1-6).

На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви надано ордер на надання правничої допомоги та договір про надання правової допомоги № 2710-15 від 27 жовтня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Томін і партнери» в особі керуючого партнера Томіна О.О., яким, серед іншого, визначені розмір та умови оплати за надання правової допомоги (а.с. 73-76).

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 та адвокат Томін О.О. склали акт № 1 наданих послуг за договором № 2710/15 про надання правничої (правової) допомоги від 27 жовтня 2022 року, яким підтверджено надання правничої допомоги виконавцем замовнику із детальним описом робіт (усні консультації, складання та подання позовної заяви з додатками) на загальну суму 9 000,00 грн. (кількість витраченого часу 4,5 год. ? 2 000,00 грн.) (а.с. 78).

Згідно з п. 3.2.4 договору підставою для проведення розрахунків на правовому допомогу є акт наданих послуг, який підписується сторонами.

Згідно з п. 3.2.6 договору оплата за договором здійснюється клієнтом у разі надання правничої допомоги в судах - протягом 60 банківських днів з дати набрання рішенням законної сили або на інших умовах погоджених сторонами в акті наданих послуг.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення та стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів щодо фактичної сплати адвокату зазначених у акті грошових сум, тобто не довела фактичного понесення таких витрат.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Крім того, апеляційний суд констатує помилковість посилання суду першої інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність доказів про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у п. 3.2.6 договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що оплата за договором здійснюється клієнтом у разі надання правничої допомоги в судах - протягом 60 банківських днів з дати набрання рішенням законної сили або на інших умовах погоджених сторонами в акті наданих послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг є помилковим та ухваленим з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення.

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу, оскільки вважає визначений позивачем розмір витрат нерозумним та неспівмірним з огляду на складність справи. Розумною та співмірною суму витрат на правничу допомогу по справі вважає 2 500,00 грн. (а.с. 91-93).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів погодилась з доводами відповідача щодо завищеної суми витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просив стягнути з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки такий розмір не відповідає складності справи, наданим адвокатом обсягом послуг та не відповідає критерію розумності.

Зокрема апеляційний суд вважає завищеним розмір витрат на правничу допомогу 9 000,00 грн., оскільки рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в акті наданих робіт.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, та враховуючи заперечення відповідача суд визначає до стягнення суму витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 000,00 грн. (зменшивши кількість витрачених адвокатом годин з 4,5 год. до 3 год.), яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на вищезазначене та за відсутності заперечень відповідача, оскільки витрати на суму 6 000,00 грн. на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції доведені, колегія суддів дійшла висновку про стягнення цих витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Томіна Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 6 000 (шість тисяч) грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 грудня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова