ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3717/21 Номер провадження 22-ц/814/1507/23Головуючий у 1-й інстанції Штих Т.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування ,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року представник позивача звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачка є дружиною ОСОБА_2 , 1949 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яка складається з частини недоотриманої пенсії в сумі 11611,68 гривень.

Позивачка просила суд стягнути вказану суму та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману ОСОБА_2 пенсію за період з 01 серпня 2014 року по 01 листопада 2017 року включно та стягнути ці кошти з відповідача на її користь.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму 11611,68 гривень, в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та судовий збір в сумі 908,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржила представник позивача, подавши апеляційну скаргу. У доводах апеляційної скарги представник позивача посилається на безпідставність висновків місцевого суду щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на суму недоотриманої пенсії, яка за життя належала ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 року по 01.11.2017 року.

В обґрунтування вказаних доводів посилається на те, що позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів для визначення розміру нарахованої за вказаний період пенсії, проте місцевий суд не вирішив вказане клопотання, при цьому зробивши висновок про необґрунтованість та безпредметність цих позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30 жовтня 1992 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Позивач разом з чоловіком проживали у м. Ровеньки Луганської області, що з 2014 року є тимчасово не підконтрольною територією України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач отримала свідоцтво про смерть та звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме - на грошові кошти у вигляді недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у сумі 313276,92 гривень.

Частину зазначених коштів у сумі 301665,24 грн. позивачу було виплачено, а суму 11611,68 позивач не отримала, тому звернулась до суду з позовом про стягнення вказаної суми.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з тих обставин, що у виданому нотаріусом свідоцтві про право на спадщину від 05 жовтня 2020 року розмір недоодержаної пенсії обмежений сумою 313276,92 грн.

При цьому в матеріалах справи відсутній розрахунок суми недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 01.11.2017, позивачкою такого розрахунку теж не надано. За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у ці частині не мають предметності та розміру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Так, встановивши вказані обставини, та керуючись положеннями ст..ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, а також нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. При цьому вірно вказано, що у даному випадку норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

З наведених норм матеріального права слідує, що ухвалюючи рішення в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача 11611,68 грн., суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про їх задоволення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19) наведено правовий висновок, згідно якого вказано, що аналіз норм частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії.

Встановлено, що розмір нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 за життя пенсії складає 313276,92 грн., про що нотаріусом зазначено у свідоцтві паро право на спадщину за законом, згідно повідомлення Відділу з питань виплати пенсій №22 Управління з питань виплат пенсій ГУ ПФУ в Харківській області від 11.09.2020 року.

Позивач в установлений законом строк вступила у спадщину після смерті ОСОБА_2 як спадкоємиця за законом першої черги.

Отже, ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Сама по собі видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено менший розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії, ніж передбачений законом, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову з підстав неоскарження спадкоємцем цього свідоцтва, адже, прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набула право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, в тому числі і на нараховану, але не отриману ним пенсію, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України вона має право на її отримання.

Разом з цим, у доводах апеляційної скарги позивач вказує на те, що місцевим судом не повно було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та безпідставно зроблено висновок щодо часткового задоволення позовних вимог. Звернуто увагу суду на те, що спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії є належним способом захисту права.

Колегія суддів не приймає вказані доводи до уваги з огляду на наступне.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що ані до суду першої інстанцій, ані до апеляційного суду позивачем не надано належних та допустимих доказів нарахування недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 року по 01.11.2017 року.

Представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме інформації щодо нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 року по 01.11.2017 року, яке задоволено апеляційним судом.

На виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 18.07.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало відповідь, згідно якої головне управління позбавлене можливості надати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 по 31.10.2017, та повідомляє, що пенсія за період з 01.08.2014 року по 31.10.2015 року за життя ОСОБА_2 була нарахована до виплати через поточний рахунок банківської установи ПАТ «СБЕРБАНК», а за період з 01.02.2015 по 31.10.2017 року не нараховувалась.

Інших доказів, що підтверджували б нарахування пенсії ОСОБА_2 у зазначений вище період суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено, як факту нарахування так і розміру пенсії ОСОБА_2 за період 01.08.2014 по 01.11.2017 року в силу вимог ст. 81 ЦПК України .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак