Справа № 373/1516/23
Номер провадження 2/373/589/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.,

за участю секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 363/1516/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача 277 192 грн. 32 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Посилається на те, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили. Позивач є власником автомобіля марки «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , керуючи яким відповідач ОСОБА_2 вчинив вищезазначене кримінальне правопорушення, та який було пошкоджено в результаті ДТП. Таким чином, у відповідності до ст. 16, 1166, 1177, 1192 ЦК України позивач має право на відшкодування шкоди, завданої її майну. Розмір такої шкоди було визначено шляхом проведення оціночного дослідження пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП і становить 259032 грн. 32 коп. Крім того, просить стягнути із відповідача витрати, затрачені на проведення оціночного дослідження в розмірі 5000 грн., витрати на евакуацію та зберігання свого транспортного засобу в розмірі 7160 грн. та його перевезення в розмірі 6000 грн.

Ухвалою від 25 серпня 2023 року (а.с.58) відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 06 вересня 2023 року та відкладено на 05 жовтня 2023 року. Відповідач не з`являвся, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.

05 жовтня 2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 31 жовтня 2023 року.

В судовому засіданні 31 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_2 просив надати йому час для пошуку представника. 13 листопада 2023 року не з`явився, письмово просив відкласти судове засідання, оскільки скористатися правовою допомогою не встиг. Аналогічне клопотання заявив вже у судовому засіданні 29 листопада 2023 року.

В судовому засіданні 11 грудня 2023 року представник позивача адвокат Кожуховський О.В. позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. На заперечення представника відповідача пояснив, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Звіт про оцінку є належним, проведений у відповідності до Методики, виклик відповідача є правом, а не обов`язком. Оцінку проводив один оцінювач, а інша особа, яка поставила підпис у Звіті, є, скоріш за все, роботодавцем оцінювача (ФОП).

Представник відповідача адвокат Коляденко І.В. вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки розмір збитків не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами. Звіт про оцінку не є експертним висновком, оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, відповідач не повідомлявся про проведення оцінки, у Звіті вказано, що проводили оцінку два оцінювача, а відповідно до п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів оцінювач повинен бути один; ДТП було у 2022 році, а оцінка проведена у 2023 році. Все це в сукупності дає підстави вважати, що Звіт про оцінку є неналежним та недопустимим. Крім того, до даний правовідносин слід застосовувати ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ч. 2 якої, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивачем не доведено, що його транспортний засіб перебував в зв`язку з ДТП на якомусь майданчику, був арештований, потребував послуг евакуатора.

Відзиву на позов подано не було, будь-яких клопотань відповідач чи його представник не заявляв.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 10).

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили.

Даним вироком відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він керував, автомобіля марки «ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 (а.с. 12-14).

Звітом про визначення вартості матеріального збитку(а.с. 15-45) встановлено наступне.

Об`єктом оцінки був транспортний засіб марки «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , оцінка проведена 26 червня 2023 року, замовлена ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_5 », безпосередньо проведена оцінювачем ОСОБА_6 . Документи на підтвердження повноважень в наявності.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , визначено в розмірі 259032 грн. 32 коп.

Вартість проведеного дослідження становить 5000 гривень, що підтверджується квитанцією № 3173888 від 25 червня 2023 року (а.с. 46).

Позивачем також надано рахунок № 2153 від 09.11.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 7160 гривень за зберігання і евакуацію тз «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 48); та Акт надання послуг від 09.11.2022 і квитанція до нього (а.с. 49-50), з яких вбачається, що за транспортні послуги ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 сплачено 6000 гривень.

Інших доказів не надано, клопотань ніяких не заявлено.

Проаналізувавши подані докази кожен окремо і в сукупності, слід зазначити наступне.

Подані позивачем рахунок № 2153 від 09.11.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 7160 гривень за зберігання і евакуацію тз «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 48); та Акт надання послуг від 09.11.2022 і квитанція до нього (а.с. 49-50), з яких вбачається, що за транспортні послуги ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 сплачено 6000 гривень, за відсутності інших доказів того, що після ДТП 03.08.2022 автомобіль позивача було поміщено на зберігання саме до ТОВ «Укрспецпарк» і саме через дане ДТП, що транспортні послуги, надані ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_7 09.11.2022, якимось чином мають стосунок до автомобіля «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , суд вважає неналежними та недостовірними, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування (Акт надання послуг та квитанція від 09.11.2022) та не дають змоги у своїй сукупності дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Суд приймає до уваги інші подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

При цьому, стосовно заперечення представника відповідача про невідповідність законодавчим вимогам Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 26 липня 2023 року, слід зазначити наступне.

Поданий звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 26 липня 2023 року, виконаний ФОП « ОСОБА_8 » з дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 за № 142/5/2092, в тому числі й щодо права, а не обов`язку повідомляти відповідача про проведення оцінки, містить всю необхідну інформацію, замовлена ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_5 », безпосередньо проведена оцінювачем ОСОБА_6 , документи на підтвердження повноважень в наявності. У встановленому законом порядку даний звіт оскаржений не був, будь-яких доказів на його спростування відповідачем надано не було, не доведено належними та допустимими доказами наявність суперечності між пошкодженнями, що зафіксовані у схемі ДТП, та пошкодженнями, що були виявлені та оцінені суб`єктом оціночної діяльності у звіті про оцінку матеріального збитку, яка б ставила під сумнів належність та достовірність поданих позивачем доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід відмітити, що представник відповідача не скористався правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих автомобілю «Volkswagen LT35D», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03 серпня 2022 року.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості провести власне дослідження вартості збитку.

За таких обставин, суд вважає даний Звіт належним та допустимим доказом.

Відповідно до Преамбули ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до п. 1.1 ст. 1 цього Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

А відповідно до п. 1.4 ст. 1 цього Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Проаналізувавши вищезазначені норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов до висновку, що норми даного Закону, на необхідність застосування яких зазначав у своїх поясненнях представник відповідача, регулюють відносини між власником (володільцем) транспортного засобу й третіми особами, життю, здоров`ю чи майну яких заподіяна шкода при експлуатації цього транспортного засобу, і не регулює відносини між власником та водієм цього ж транспортного засобу.

Тому суд вважає, що до даних правовідносин норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами, сукупність яких є достатньою, що відповідачем внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача останньому заподіяна шкода у розмірі 259 032 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч тридцять дві) гривні 32 коп., і вона підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на евакуацію та зберігання (7160 грн.) і перевезення з місця зберігання автомобіля позивача (6000 грн.), то як вже було вище зазначено, належних, достовірних та достатніх доказів наявності таких витрат позивачем не надано. Тому в задоволенні таких вимог слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення 5000 грн. витрат за проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.6, 7, 8 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Висновок експерта може бути наданий на замовлення сторони по справі або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Сторонами по справі є позивач та відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України).

Чинним ЦПК України встановлено порядок проведення експертизи на замовлення сторони по справі та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Тобто для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи, як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення Звіту відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду із даним позовом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування йому витрат, пов`язаних з визначенням вартості матеріального збитку.

Крім того, дослідження експертом питань, зафіксованих в акті перевірки, які покладені в основу прийняття спірних актів індивідуальної дії, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені позивачем витрати були необхідними (неминучими).

Такий висновок зроблено ВС у справі № 824/647/19 (постанова від 16 грудня 2020 року). І хоча висновок виснувався у справі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, суд бере до уваги саме поняття та види судових витрат у справі та процедури їх відшкодування, яка є однаковою згідно норм КАС України та ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення із відповідача витрат, пов`язаних з визначенням вартості матеріального збитку, в розмірі 5000 грн 00 коп.

На основі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1167, 1177, 1187, 1192 ЦК України, згідно ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 259 032 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч тридцять дві) гривні 32 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Складення рішення в повному обсязі вчинено 14 грудня 2023 року.

Суддя: Я. І. Керекеза