КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/9533/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2992/2023Головуючий у суді першої інстанції - Чередніченко Н.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О,, Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за централізоване опалення у розмірі 21 652,00 грн., 3% річних - 318,46 грн., інфляційні витрати - 1 052,13 грн.; а також заборгованість за постачання гарячої води - 3 681,89 грн., 3 % річних - 72,02 грн., інфляційні витрати - 237,95 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

В ході розгляду справи позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за період із квітня 2017 року по жовтень 2022 року за централізоване опалення у розмірі 20 147,86 грн., 3% річних - 318,46 грн., інфляційні витрати - 1 052,13 грн.; а також заборгованість за період із квітня 2017 року по жовтень 2022 року за постачання гарячої води - 3 681,89 грн., 3 % річних - 72,02 грн., інфляційні витрати - 237,95 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 в зазначеному будинку, та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач. Однак, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого, у останнього, утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 року по квітень 2022 року в сумі 3 681,89 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період із квітня 2017 року по квітень 2022 року в розмірі 21 652,00 грн., на які позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає в повному обсязі, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права (а.с. 1-6, 121-122, 123-128).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2022 позов ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за централізоване опалення у розмірі 8 932,77 грн., 3% річних в розмірі 318,46 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 052,13 грн.; заборгованість за постачання гарячої води в розмірі 7,54 грн., 3 % річних в розмірі 1,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 2,66 грн., а всього суму в розмірі 10 314,56 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 144-152).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що товариством надано сфальсифіковані документи, за номером ЄДРПОУ значиться Благодійна організація «Благодійний фонд «Запорука», а керівник ТОВ «Теплопостачсервіс» - Соколов В.О., перебуває у розшуку з 2006 року, у зв`язку з чим, суд першої інстанції, не взявши до уваги зазначені обставини, помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову (а.с. 161-163).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які постачає позивач за вказаною адресою.

ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плану за них, згідно затверджених тарифів.

Між сторонами було укладено договір про надання послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води № 60/5/222 від 12.01.2014, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами.

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак, умови договору своєчасно та в повному обсязі не виконує, та доказів зворотному стороною відповідача суду надано не було.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до частин 2 - 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, у зв`язку з неналежною та не в повному обсязі сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на жовтень 2022 року складається із: заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 року по жовтень 2022 року в сумі 3 681,89 грн., та заборгованості за централізоване опалення за період із квітня 2017 року по жовтень 2022 року в розмірі 20 147,86 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач після уточнення позовних вимог позивача, належними та достатніми доказами розмір заборгованості не спростував, та не надав суду відповідного контррозрахунку заборгованості, як і не надав допустимих доказів належного та в повному обсязі виконання зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Також, стороною відповідача не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, переконливих доказів неправомірності дій позивача щодо нарахування та/або надання послуг неналежної якості.

Крім того, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Достатніх доказів на підтвердження не надання позивачем послуг або ж протиправності дій, у зв`язку з наданням послуг та, відповідно, нарахування плати за них, матеріали справи не містять.

У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження відповідача про те, що позивачем не правильно нараховано плату за послуги, без врахування, зокрема, періодичної повірки та коригування розрахунків, а тому вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, переконливих доказів, які б спростовували нараховану позивачем заборгованість після уточнення позовних вимог, відповідачем надано не було, як і не було надано контррозрахунку заборгованості, який би спростовував доводи позивача, а тому відповідач, як споживач наданих позивачем послуг має сплачувати за їх надання у встановленому розмірі, окрім зазначеного, підстав для звільнення відповідача від оплати послуг матеріали справи не містять.

До того ж, після уточнення позивачем позовних вимог, а також, надання уточненого розрахунку боргу, який містить платежі відповідача, в т.ч. і ті, які були долучені до відзиву на підтвердження заперечень на позов, тому, під час розгляду справи, знайшло своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову в частині неналежного та не в повному обсязі виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, які відповідачем не спростовані належними та достатніми доказами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача.

При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості від 12.10.2022, наданого позивачем, - у період із квітня 2017 року по жовтень 2022 року по централізованому опаленню у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 20 147,86 грн., а по централізованому постачанню гарячої води у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 3 681,89 грн.

Відповідачем в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, позивачем пред`явлено в серпні 2022 року позов про стягнення сум заборгованості за період із квітня 2017 року, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Перевіряючи доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги те, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Отже, порушення відповідачем зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги розпочато з квітня 2017 року, та саме із цього місяця сторона позивача мала право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води, проте, позов пред`явлено лише в серпні 2022 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, та в ході розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про його пропуск із поважних причин, тому, у даному випадку положення ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані до розміру заборгованості за останні три роки до дня звернення з даним позовом до суду.

В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за централізоване опалення та заборгованості за постачання гарячої води за період із квітня 2017 року по серпень 2019 року задоволенню не підлягають, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому, в частині пред`явлених позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води за період із серпня 2019 року по жовтень 2022 року, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно розрахунку заборгованості від 12.10.2022, наданого позивачем, - у період з квітня 2017 року по жовтень 2022 року у відповідача наявна заборгованість по оплаті за централізоване опалення в сумі 20 147,86 грн., а по оплаті за централізоване опалення в сумі 3 681,89 грн.

Із розрахунку сторони позивача вбачається, що за період із серпня 2019 року по жовтень 2022 року за централізоване опалення відповідачу було нараховано суму в розмірі 30 143,92 грн., фактично відповідачем було сплачено суму в розмірі 21 211,15 грн., а відтак несплаченою залишилась сума в розмірі 8 932,77 грн.

Крім того, із розрахунку сторони позивача вбачається, що за період із серпня 2019 року по жовтень 2022 року за постачання гарячої води відповідачу було нараховано суму в розмірі 7,54 грн., фактично відповідачем за вказаний період не було сплачено коштів на користь позивача за вказані послуги, а відтак несплаченою залишилась сума в розмірі 7,54 грн.

У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води підлягають частковому задоволенню з огляду на застосування судом до позовних вимог строків позовної давності та стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума за період із серпня 2019 року по жовтень 2022 року за централізоване опалення в розмірі 8 932,77 грн., та за постачання гарячої води в сумі 7,54 грн.

Щодо заявлений позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку із неналежним виконанням ним своїх зобов`язань, то слід зазначити наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині стягнення сум нарахованої заборгованості за період із квітня 2017 року по серпень 2019 року, тому обґрунтовано вважав, що інфляційні втрати та 3 % річних в межах трирічного строку, які передували зверненню позивача із даним позовом (03.08.2022 ) мають бути нараховані за період із 03.08.2019 по 03.08.2022, включно, на суми боргу за централізоване опалення розмірі 8 932,77 грн. та за постачання гарячої води в сумі 7,54 грн.

Перевіряючи розрахунки розміру інфляційних втрат та 3% річних, судом першої інстанції було встановлено розмір інфляційних витрат - 3 382,12 грн., а 3 % річних за вказаний період - суму в розмірі 805,00 грн., однак, позивачем було пред`явлено до стягнення 3 % річних в розмірі 318,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 052,13 грн.

З огляду на те, що суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених позивачем до стягнення сум, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню за централізоване опалення сума 3 % річних в розмірі 318,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 052,13 грн.

За розрахунками суду інфляційні витрати на суму заборгованості з постачання гарячої води в розмірі 7,54 грн. за період з період з 03.08.2019 по 03.08.2022, включно (1096 днів), складає суму в розмірі 2,66 грн., а 3 % річних за вказаний період - суму в розмірі 1,00 грн., а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені суми штрафних санкцій в зв`язку із неналежною сплатою коштів за гаряче водопостачання.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неспростовність відповідачем заявлених позовних вимог, а саме, відсутності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Посилання апелянта на те, що керівник товариства з 2006 року перебуває у розшуку не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на те, що правовідношення між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг, даний договір на момент розгляду справи є чинний, інформації щодо оскарження його умов матеріали справи не містять.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні судові рішення відносно керівника ТОВ «Теплопостачсервіс» - Соколова В.О. , які набрали законної сили, і якими б останній був би притягнутий до кримінальної відповідальності, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що керівником товариства було надано до суду сфальсифіковані докази неналежною особою.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова