Дата документу 07.06.2023 Справа № 334/5/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5/23 Головуючий в 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1026/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Ільїній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - Востренкової Наталії Юріївни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року адвокат Кошліченко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що заявниця є дочкою загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання військовослужбовця ОСОБА_2 , який був мобілізований 28.02.2022 року до лав Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 було взято документи для оформлення виплати одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року.

ОСОБА_1 є єдиною особою, яка входить до кола осіб, що мають право на отримання такої допомоги, оскільки батьки ОСОБА_2 на час його загибелі померли, а з дружиною він був розлучений на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2016 року.

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька ІНФОРМАЦІЯ_1 надало їй відповідь за вих. № 859/с від 29.06.2022 року про відмову в направленні документів до Департаменту соціального забезпечення Міністерства Оборони України для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, оскільки вона не є членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 , що не дає їй можливості скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Встановлення юридичного факту необхідно заявниці для подальшої реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченою Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року.

У зв`язку з наведеним, заявниця просила суд встановити факт її сумісного проживання однією сім`єю разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по день смерті останнього.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком задоволено.

Встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , по день смерті останнього.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт проживання заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до 11.03.2022 року, тобто по день смерті останнього, знайшов своє підтвердження і такий факт слід встановити. Факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці та можливість безперешкодної реалізації її особистих прав, а саме права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Востренкова Н.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалите нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком або закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі вказує, що факт доведення сумісного проживання не змінить того, що заявниця є повнолітньою особою та не має правового статусу дитини, а, відповідно, не має право на отримання одноразової грошової допомоги. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення - встановлення факту проживання однією сім`єю з військовослужбовцем та провадження по даній цивільній справі, не може і не підлягає розгляду судом не тільки в порядку окремого провадження, а й взагалі в порядку цивільного судочинства. Також зазначає, що в даних правовідносинах вбачається спір про право.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кошліченко Н.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України Востренкової Н.Ю., яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримала апеляційну скаргу за обставинами, викладеними в ній, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені заяви про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком або закрити провадження у справі, пояснення ОСОБА_1 , її представник - адвоката Кошліченко Н.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду, на їх думку, є законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьком у свідоцтві про народження, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя 10.05.1995 року, актовий запис № 797, зазначений ОСОБА_2 (а.с. 18).

Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого 17.04.2022 року, старшина ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, недоторканості та територіальної цілісності України (а.с. 27-28).

Згідно сповіщення про смерть (загибель) № 1806 від 08.06.2022 року військова частина звертається до Центрального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя із проханням сповістити ОСОБА_1 про те, що її батько, головний сержант ОСОБА_2 , 1972 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30).

Наведене також підтверджується копіями довідки про причину смерті, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 20, 20 зв.).

Заявниця після смерті ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою щодо призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду поданих документів встановив, що підстав для направлення поданих ОСОБА_1 документів до Департаменту соціального забезпечення МО України щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги немає, оскільки їй виповнилось 27 років (а.с. 24).

Загиблий ОСОБА_2 проживав із донькою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з акту підтвердження фактичного проживання з померлим від 24.10.2022 року, засвідченим головою ОСББ «Дегтярьова 12» Швирдюк Я.А. (а.с. 23).

ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_2 вели спільне господарство, здійснювали оплату комунальних платежів, проводили разом вихідні, святкували родинні свята, мали спільний бюджет.

Окрім того, ОСОБА_2 вказав заявницю, тобто свою дочку ОСОБА_1 , як члена сім`ї та найближчу родичку під час проходження військової служби, адже саме на ім`я дочки військовою частиною було сповіщено про факт загибелі ОСОБА_2 , що підтверджується копією сповіщення, а також міститься у Акті службового розслідування, Витягу із наказу № 143 від 08.06.2022 року про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 11.03.2022 року, відповіді військової частини за вих. № 6210 від 25.11.2022 року на адвокатський запит (а.с. 25, 27-28, 29, 30) .

Факт сумісного проживання батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Переглядаючи судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком ОСОБА_1 вказувала на те, що встановлення такого факту є необхідним для отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Заяву про встановлення факту ОСОБА_1 пред`явила до суду за правилами окремого провадження.

Суд першої інстанції, встановлюючи факт постійного проживання дочки з батьком виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заявниці.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла в період виникнення правовідносин, передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно з частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Міністерство оборони України є органом, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, яку має на меті отримати заявниця у разі встановлення факту постійного проживання дочки з батьком, який загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, недоторканості та територіальної цілісності України.

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови від 30 січня 2020 року зазначила, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю фізичних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для встановлення певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням, реалізацією та припиненням. За своїм предметом та правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці щодо соціальних виплат з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що у цій справі виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого військовослужбовця (про що заявниця вказала у заяві), і не пов`язаний з цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У спірних правовідносинах суд повинен враховувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу для отримання соціальної виплати. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, недопустимим є ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком, який загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, недоторканості та територіальної цілісності України, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин необхідно закрити провадження у справі, оскільки спір між сторонами щодо виплати одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого військовослужбовця підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 та постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Востренкової Наталії Юріївни задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2023 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1, про встановлення факту постійного проживання дочки з батьком закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право за наявності відповідних підстав звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 червня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко