ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/752/23 Справа № 203/3539/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
13 грудня 2023 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,
суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
розглянувши без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро справу, що виникла із спадкових правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій подана заява ОСОБА_1 , через представника Лантуха Олега Олександровича про ухвалення додаткового рішення, -
16 вересня 2022року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому виклав вимоги визнати за ним право власності на частку у праві власності на 54/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями (сарай, гараж, вбиральня) по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник обґрунтовував позов тим, що він, як внук, є спадкоємцем за правом представлення частки спадщини, яка належала б його батькові ОСОБА_1 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із небажанням іншої спадкоємиці ОСОБА_5 , його доньки ОСОБА_2 , оформляти свої спадкові права протягом тривалого часу. Та позивач стверджував, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну йому частку майна, через відсутність у нього правоустановчих документів на спірне майно і відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що не надано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії.
Інша вимога ОСОБА_1 зводилась до стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00грн, судового збоку та витрат пов`язаних з витребуванням доказів.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 вже вимагав визнати за ним право власності на частку 54/100 частин житлового будинку А(А1;А2;а3); Б(Б1;Б2;Б3;б4) з відповідними господарськими та побутовими будівлями В (В1)-сарай під В1-погріб; Д(Д1)-Гараж; Е(Е1)-Гараж; З(З1)-вбиральня; №1-огорожа; №2-хвіртка; №3-хвіртка, №4-ворота; №5-огорожа; №6-огорожа; №7-огорожа; №8-огорожа; №9-зливна яма; №10-зливна яма; №11-зливна яма; №12-водоколонка; І-Мостіння; ІІ-Мостіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /том І а.с.183-186/.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023року задоволено заяву представника позивача про відмову від позову в частині позовних вимог і судом прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку 54/100 частин кімнати загальною площею 20,7кв.м. приміщення (кімнати) позначеної на плані літерою Б2 в житловому будинку позначеному літерою Б, по АДРЕСА_1 /том ІІІ а.с.76-77/.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023року в позові ОСОБА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що права позивача відповідачкою не порушуються і не оспорюються, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку у праві власності на 54/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 листопада 2023 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 подана його представником Лантухом О.О. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із: витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00грн; витрат, пов`язаних із витребуванням доказів в розмірі 1 002,47грн; та витрат на виготовлення технічного паспорту в розмірі 3 500,00грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У частині четвертій статті 270 ЦПК України зазначено, що у випадку необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заяву задовольнити частково та ухвалити у справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Лантух О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надав: ордер на надання правничої (правової) допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги разом з додатком; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 10 травня 2023року; акт приймання-передачі наданих послуг від 10 травня 2023року; квитанції до прибуткового касового ордеру від 10 травня 2023 року.

Згідно умов додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 10 травня 2023року сторони договору погодили внести зміни до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги та викласти його в наступній редакції: «За послуги, які передбачені даним договором, в тому числі складання та подання позовної заяви, запитів до компетентних органів, замовник при підписанні цього договору сплачує 15 000,00грн, підписання договору про надання правової допомоги свідчить про сплату вказаних коштів адвокату в повному обсязі. За участь в судових засіданнях по справі № 203/3539/22 замовник сплачує виконавцю додатково суму в розмірі 3 000,00грн».

Тобто, за домовленістю сторін загальна сума наданих послуг правничої допомоги складає 18 000,00грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 10 травня 2023року сторони підтвердили, що послуги за вищезазначеним договором надані в повному обсязі та належним чином, а замовник зауважень до обсягу та якості надання правової допомоги не має.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

У поданих до суду апеляційної інстанції запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 18 000,00грн, а також витрат, пов`язаних із витребуванням доказів в розмірі 1 002,47грн та витрат на виготовлення технічного паспорту в розмірі 3 500,00грн.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Лантух О.О. приймав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до 13 000,00грн.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Лантухом О.О. послуг, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 13 000,00грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Що стосується витрат, пов`язаних із витребуванням доказів в розмірі 1 002,47грн, то в цій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки доказів понесення таких витрат позивачем не надано, в матеріалах справи вони відсутні.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також не підлягає задоволенню заява в частині стягнення витрат на виготовлення технічного паспорту в розмірі 3 500,00грн, оскільки технічний паспорт на будинок виготовлявся не для розгляду даної справи, а для оформлення спадщини.

Ураховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу не вирішено, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Судді: