Провадження №2/523/5779/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"13" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить звільнити з під арешту квартиру АДРЕСА_1 , який був накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2000р. у справі б/н за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 на праві власності належала вказана вище квартира. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_4 . Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може у зв`язку з накладеним арештом. На думку позивачки, таке обтяження перешкоджає їй реалізувати свої спадкові права, що є наслідком її звернення до суду.

ОСОБА_2 не надав суду відзив та/або пояснення на позовні вимоги.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно судом було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23.11.2023р., за клопотанням представника позивача судом було проведено заміну з первісного відповідача Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса, на належного відповідача ОСОБА_2

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Від її представника адвоката Гаврилюка Ю.С. до суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, у зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце проживання останнього.

Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, встановив таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно заповіту, посвідченого 26.09.2013р. державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2-263, ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті заповідала усе майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося ОСОБА_5

ОСОБА_5 30.03.2017р. уклала шлюб з ОСОБА_6 та перейшла на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 » (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ).

З представленої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 05.06.2023р. убачається наявність архівного запису про арешт накладений на кв. АДРЕСА_2 , запис по якому був проведений Першою одеською державною нотаріальною конторою 07.11.2008р. на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2000р. (реєстраційний номер обтяження 8163824)

Як убачається з оглянутої судом ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2000р., б/н, такий арешт був накладений в якості забезпечення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.06.2001р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , та за ОСОБА_3 були визнано право власності на кв. АДРЕСА_2 .

На теперішній час, внаслідок вказаних вище обмежень, ОСОБА_8 обмежена у реалізації своїх спадкових прав.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Постановою Пленуму ВССУ від 03.06.2016р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК).

Як встановлено судом, арешт, як обмежувальний захід був накладений ухвалою суду від 07.08.2000р. на кв. АДРЕСА_2 під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 , яка згодом на підставі рішення суду набула право власності на вказану квартиру. Втім, після вирішення судом справи по суті, суд не скасував заходи забезпечення позовних вимог.

Суд зауважує, що застосування арешту майна, як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації, наявність нескасованого арешту по цивільній справі, розгляд якої був закінчений ухваленням рішення суду на користь особи, якою було ініційовано спір, унеможливлює у подальшому здійснення належного захисту майнових прав ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка в свою чергу є власником кв. АДРЕСА_2 .

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини по справі, приймаючи до уваги, що об`єкт нерухомості кв. АДРЕСА_2 належить на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3 , права на яке має її спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , втім має обтяження арештом, що повною мірою не дозволяє останній реалізувати свої спадкові права суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешти з квартири АДРЕСА_2 , накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.08.2000р., у справі б/н.

Після набрання рішенням суду законної сили, рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 , за номером 8163824 від 07.11.2000р., архівний номер: 2115308ODESSA1, архівна дата: 08.08.2000, дата виникнення: 08.08.2000, № реєстру: 962-2000, внутр.№ 9F01582929F137306237.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 грудня 2023р.

Суддя