Справа № 142/414/23
Провадження № 22-ц/801/2476/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 рокуСправа № 142/414/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №142/414/23 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року, яке ухвалене суддею Нестеруком В.В. в Піщанському районному суді Вінницької області, повний текст складено 30 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років, мотивуючи її тим, що починаючи з 1991 року в будинку ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_2 , яка була одинокою, постійно хворіла та потребувала сторонньої допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Померла не мала родичів, фактично знаходилась на її утриманні, отримувала від неї матеріальну допомогу, яка була основним джерелом засобів до існування. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю) площею 2,23 умовних кадастрових гектара, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0062223, виданий на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області від 18 листопада 1996 року за №249.

ОСОБА_1 вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 1265 ЦК України заявник як особа, яка утримувала спадкодавця, яка не була членом її сім`ї, являється спадкоємцем п`ятої черги за законом та має право на успадкування її спадщини.

Таким чином, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1991 року по 13 квітня 1997 року

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Просила рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявупро встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені сторони про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городище Піщанського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Із пояснень свідка ОСОБА_3 , наданих у суді першої інстанції, встановлено, що баба ОСОБА_2 була стара та одинока, діти її померли, ОСОБА_1 з чоловіком її обходили і жили в її будинку, так і залишились проживати в її будинку, бабу обходили років до п`яти.

Із пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 померла в 1997 році, ОСОБА_1 з чоловіком з часу свого одруження в 1995 році проживали в неї. ОСОБА_2 отримувала пенсію, син, дочка та внук ОСОБА_5 всі померли.

Заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1991 року по 13 квітня 1997 року посилаючись на ч. 2 ст. 1265 ЦК України та вказуючи, що заявник як особа, яка утримувала спадкодавця, яка не була членом її сім`ї, являється спадкоємцем п`ятої черги за законом.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

В своїй заяві зазначила, що після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю) площею 2,23 умовних кадастрових гектара, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН №0062223, виданий на підставі рішення Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області від 18 листопада 1996 року за №249 (а.с.10).

Отже, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на наведене уваги не звернув та дійшов неправильного висновку про розгляд заяви у порядку окремого провадження.

З урахуванням спору про право заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати і залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, роз`яснивши, що вона вправі подати позов на загальних підставах.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.