КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6697/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2022 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на її користь грошові кошти в розмірі 70664,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 22 січня 2022 року між сторонами був укладений Попередній договір № 15П/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта або з 32 по 34 тиждень вагітності укласти Договір про надання медичної допомоги з ведення пологів, пакет «Комфорт». На умовах основного договору відповідач (медичний заклад) мав би надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Відповідно до пункту 1.4 Попереднього договору, позивачка сплатила на користь відповідача авансовий платіж в сумі 67864,00 грн, для чого було взято кредит у АТ «Універсал Банк» на умовах «Оплата частинами». Крім того, позивачка сплатила відповідачу суму 2800,00 грн за розширений генетичний скринінг, який мав бути виконаний після народження дитини. Проте, основний договір між сторонами так і не було укладено, що пов`язано з початком воєнних дій в Україні. 09.03.2022 року позивачка електронною поштою звернулась до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми. Відповідач прийняв вказане звернення, але пославшись на воєнні дії відтермінував повернення коштів і до цього часу сплачені кошти не повернув. 11.06.2022 р. відповідач отримав письмову вимогу від позивачки про повернення коштів, яка також залишилась без задоволення.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в загальній сумі 70 664 грн 00 коп., з яких: 67864,00 грн - сума авансового платежу за попереднім договором № 15П/01/2022 від 22.01.2022 р., 2800,00 грн - сума за медичне дослідження.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 992 грн 40 коп.

18.01.2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу з копіями документів, в якій просила стягнути з відповідача витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи № 756/10132/22, у розмірі 8300 грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в загальній сумі 8300 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» в особі генерального директора Валерія Зукіна подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ТОВ "Лелака" не мало фізичної можливості надати послуги позивачці, так як позивачка не зверталась до ТОВ "Лелека" у відповідності до п. 1.1 попереднього договору стосовно укладення основного договору та у ТОВ "Лелека" пологи не проводила.

Представник апелянта вказував, що суд першої інстанції не врахував зміст пунктів 6.4 та 6.5 публічного договору про надання медичних послуг, розміщеного на вебсайті відповідача, згідно яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій, що підтверджено документом Торгово-промислової палати України. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року підтвердила, що факт агресії росії віднесено до форс-мажорних обставин. Наведене унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачкою, оскільки будівля пологового будинку на АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці, зазнала обстрілів і була пошкоджена, у зв`язку з чим пологовий будинок 06 березня 2022 року на своєму вебсайті розмістив оголошення про зупинення прийому пацієнтів. Наведені обставини на думку відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

12 квітня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Кравинської Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року та додаткове рішення від 01.02.2023 року без змін. Також просив стягнути з відповідача на користь позивачки суму 2800 грн витрат на правову (праничу) допомогу, понесених позивачкою за складання відзиву на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача вказувала, що попередній договір являється припиненим у відповідності до ч. 3 ст. 635 ЦК України, так як основний договір сторонами не було укладено, сплачені пацієнткою (позивачкою) в якості авансового платежу грошові кошти набули статусу безпідставних та також підлягають поверненню згідно ст. 1212 ЦК України.

Також заперечував проти посилання відповідача на обставини форс-мажору, оскільки вони є підставою для звільнення від відповідальності, а не підставою залишення у розпорядженні відповідача невідпрацьованих авансових платежів.

Також вказувала, що незважаючи на неодноразові звернення позивачки про повернення коштів, відповідач не виконав цього зобов`язання, що зумовило потребу для позивачки звернутись до суду за захистом порушеного права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що неукладення основного договору було наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Проте, причини неукладення основного договору не мають юридичного значення і не впливають на припинення зобов`язань.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи підтверджується оплата і надання адвокатом правничої допомоги, заявлені до компенсації суми, тому суд вважав заявлені суми обґрунтованими і співмірними у даній справі.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За положеннями ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору (ч.1). Зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором (ч.3).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Встановлено, що 22 січня 2022 року між сторонами був укладений Попередній договір № 15П/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта або з 32 по 34 тиждень вагітності укласти Договір про надання медичної допомоги з ведення пологів, пакет «Комфорт». На умовах основного договору відповідач (медичний заклад) мав би надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Відповідно до п. 1.1 попереднього договору сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» надалі - «Основний договір» або «Договір»), на умовах якого Пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих з Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього.

Пунктом 1.4 Попереднього договору передбачено, що при підписанні цього Договору, пацієнт сплачує на користь медичного закладу авансовий платіж в сумі 67864,00 грн.

Пункт 1.6 попереднього договору встановлює, шо грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним попереднім договором зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним.

Згідно з пунктом 1.8 Попереднього договору, у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання Основного договору, у термін, передбачений п. 1.1 Попереднього договору, зобов`язання за цим Попереднім договором припиняються, при цьому, грошові кошти в якості авансового платежу за даним Попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом п`яти робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. Повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Згідно із заявою від 22.01.2022 р. до АТ «Універсал Банк», паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та довідкою АТ «Універсал Банк» від 30.09.2022 р., 22.01.2022 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за послугою «Покупка частинами», відповідно до умов якого банк перерахував на рахунок Пологового будинку «Лелека» грошові кошти в сумі 67864,00 грн.

Також, згідно з рахунком від 22.01.2022 р. та фіскальним чеком від 22.01.2022 р., позивачка сплатила на користь відповідача суму 2800,00 грн. за медичне дослідження (генетичний скринінг).

В подальшому, на сайті відповідача розміщено оголошення про припинення роботи через війну.

09.03.2022 року позивачка звернулась електронною поштою до відповідача із заявою про повернення сплаченої суми. Відповідач прийняв вказане звернення, але пославшись на воєнні дії відтермінував повернення коштів. 11.06.2022 р. відповідач отримав письмову вимогу від позивачки про повернення коштів, яка залишилась без задоволення, кошти до цього часу не повернуті.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24.02.2022 р. є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів укладений не був, а також з урахуванням вимоги позивачки про повернення авансових платежів, яке не виконане в обумовлений п.1.8 попереднього договору строк, суд першої інстанції вірно задовольнив вимоги та стягнув з відповідача кошти у розмірі 70664 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо ухвалення додаткового рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в загальній сумі 8300 грн, оскільки представником позивача надано відповідні документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, заявлена компенсаційна сума на оплату правничої допомоги є співмірною та обгрунтованою у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачка не зверталася до відповідача для укладання основного договору і пологи у нього не проводила, а тому підстави для повернення коштів відсутні, необгрунтовані, оскільки згідно п.1.8 попереднього договору у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладення основного договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказані умови не ставлять повернення авансового платежу в залежність від того яка із сторін попереднього договору відмовилася від укладення основного договору, а відтак наведені вище аргументи не мають правового значення для вирішення спору. Разом з тим відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України у випадку неукладення основного договору у строк обумовлений попереднім договором зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Відповідно фактично отримані за попереднім договором грошові кошти є авансом і підлягають поверненню особі, яка їх сплатила.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, де Велика Палата, залишаючи без змін судове рішення про стягнення сплаченого за попереднім договором авансу, зазначила, що з огляду на неукладення сторонами у передбачений попереднім договором строк договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував зміст пунктів 6.4 та 6.5 публічного (типового) договору про надання медичних послуг на вебсайті відповідача, за яким сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо таке стало наслідком дії обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, наявність яких підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку на АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі -Водиці зазнала обстрілів і була пошкоджена, у зв`язку з чим пологовий будинок 06 березня 2022 року на своєму вебсайті розмістив оголошення про зупинення прийому пацієнтів, не спростосують висновків суду про наявність передбачених законом та договором підстав для поверенння відповідачем авансових платежів, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячі з наступного.

Водночас ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, теривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповідач до суду першої інстанції.

Окрім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

Проте, відповідно до приписів ст.617 ЦК України наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого попереднім договором зобов`язання щодо повернення авансових платежів, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрама сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення вимог позивачки.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не довело наявності підстав для утримання ним коштів, сплачених ОСОБА_1 за надання їй медичних послуг, які надані не були.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому й відсутні підстави для його скасування.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 18 січня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява адвоката Кравинської Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про обгрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з відповідача витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи № 756/10132/22 у розмірі 8300 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 04/10/2022 від 04.10.2022 року (а.с. 33-34), протокол погодження умов оплати послуг правничої допомоги (а.с. 35), меморіальний ордер від 05.10.2022 року на суму 3500 грн за складення позову (а.с. 38), меморіальний ордер від 30.11.2022 року на суму 2600 грн за складення відповіді на відзив (а.с. 90), меморіальний ордер від 12.01.2023 року на суму 2200 грн за участь у судовому засіданні (а.с. 119).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про задоволення заяви представника позивача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 2800 грн.

На підтвердження понесений судових витрат на правову (правничу) допомогу представник позивача додав до відзиву на апеляційну скаргу платіжну інструкції № 433731242 від 10.04.2023 року на загальну суму 2800 грн, призначення платежу: послуги у сфері права - складання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 756/10132/22, відправник: ОСОБА_1 , одержувач: адвокат Кравинська Ю.В. (а.с. 161).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ТОВ "Лелека", що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення (а.с. 163, 163 зв.). Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (складання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 2800 грн, що обумовлено договором про надання правової допомоги № 04/10/2022 від 04.10.2022 року, протоколом погодження обсягу та вартості послуг, платіжкою 433731242 від 10.04.2023 року на загальну суму 2800 грн.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не можуть бути скасовані з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, адреса: 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2800 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «14» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник