Справа № 206/2135/23
Провадження 2-з/216/39/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу в Дніпропетровській області у складі:

головуючого судді: Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання: Корнєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення суду у м. Кривому Розі, заяву адвоката Туманова С.Г., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу в Дніпропетровській області за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви адвоката Туманова Сергія Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Разом з позовом за підсудністю до суду надійшла заява адвоката Туманова Сергія Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, у якій він просить забезпечити позов шляхом заборони приватному виконавцю Нордіо В.В. та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з виконанням виконавчого листа у справі № 206/501/20 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, зупинити стягнення на підставі виконавчого листа виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/501/20.

Заява мотивована тим, що ним в інтересах позивача подано позовну заяву про визнання правочину недійним. Предметом спору є договір позики від 08.09.2016 року, укладений між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 03.03.2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровськ було винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 8 148 000 грн. основного боргу та суми інфляційного збільшення у розмірі 2 232 911,15 грн., яким позивачу відмовлено в задоволенні позову. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.05.2023 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача отримані у позику за договором позики від 08 вересня 2016року грошові кошти, як суму основного боргу, в загальному розмірі 8148000 (вісім мільйонів сто сорок вісім тисяч),00 грн. 12.05.2023 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Оскільки існує ризик звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 , половина якого належить заявниці, як дружині, представник позивача вбачає підстави вжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

13.06.2023 р. до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю надійшла позовна заява адвоката Туманова Сергія Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним. Питання про відкриття провадження ще не вирішено.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня

2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як убачається з позовної заяви, предметом позову є договір позики у формі розписки від 08.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 300 000 доларів США, в еквіваленті 8 016 000 грн., з кінцевим строком повернення до 01.03.2017 року.

Представником позивача до заяви було долучено витяг з Автоматизованої системи виконавчих проваджень з якого вбачається, що 12.05.2023 року приватним виконавцем Нордіо В.В. відкрито виконавче провадження № 71808000, в межах якого боржником зазначено ОСОБА_3 , стягувачем ОСОБА_2 .

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача, так і боржника.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону виконавець має право зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З викладеного вбачається, що саме до повноважень виконавця належить питання про зупинення вчинення виконавчих дій, при цьому однією з підстав для прийняття такого рішення виконавцем є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

В той час, як виконавчий лист в порядку статті 432 ЦПК України може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведене, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2018 року в справі: № 755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Звернення адвоката Туманова С.Г. в інтересах позивача ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову у даній справі, не є підставою для зупинення виконання виконавчого листа у справі № 206/501/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 року по справі №320/3560/18.

Предметом пред`явленого позову є позовні вимоги немайнового характеру, при цьому адвокатом, який діє від імені та в інтересах заявника, не наведено та не доведено співмірність забезпечення позову з заявленими позовними вимогами.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову, та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову майнового характеру.

Заявлений представником заявника захід забезпечення позову у виді заборони приватному виконавцю Нордіо В.В. та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з виконанням виконавчого листа у справі № 206/501/20 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, зупинити стягнення на підставі виконавчого листа виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/501/20 не є взаємопов`язаним з предметом спору у даній цивільній справі.

Таким чином, у зв`язку з тим, що адвокат Туманов С.Г. не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною, необґрунтованою, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150-153 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Туманова Сергія Геннадійовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г. М. Чирський