Справа № 461/1601/23 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2262/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника АТ «Державний ощадний банк України» Мірошнікова П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення неустойки.

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, покликається на те, що у зв`язку із закінченням дії депозитного вкладу 14 вересня 2022 року звернувся до філії Акціонерного товариства «Ощадбанк» за адресою: м.Львів, вул. Валова 9, для отримання коштів в загальному розмірі 5 308,26 доларів США. Стверджує, що відповідач повідомив його про наявність внутрішніх обмежень банку щодо видачі коштів клієнтам з розрахунку в гривневому еквіваленті не більше 100 000 грн. в день та запропонував підписати додатковий договір до банківського вкладу фізичної особи. Зазначає, що він не погодився підписувати новий договір з банком та написав заяву на видачу коштів, примірники якої він подав в установу банку, а також надіслав банку засобами поштового зв`язку і електронною поштою, однак банк повернув належні йому кошти лише 14 березня 2023 року, безпідставно продовживши строк депозиту на шість місяців, а відтак, без його згоди незаконно користувався належними йому коштами у період з 14 вересня 2022 року по 14 березня 2023 року. Вказує, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, передбачений договором. Вважає, що внаслідок відмови банку виконати розпорядження клієнта щодо видачі належних йому коштів настає передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Звертає увагу, що банк користувався коштами протягом 182 днів, а відтак, з врахуванням суми вкладу в розмірі 5 208,26 доларів США, з відповідача підлягає стягненню неустойка в розмірі 28 981,68 доларів США. З наведених підстав просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у особі Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» неустойку, нараховану за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 28 981,68 доларів США.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення суду грунтується виключно на показах свідків без витребування договору банківського вкладу та врахування поданих ним доказів на підтвердження підставності позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував судову практику щодо розгляду аналогічних справ предметом розгляду яких було неповернення банківськими установами депозитних вкладів, зокрема, висновків Великої Палати Верховного Суду. Вказує, що згідно з постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про Порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку» від 03 грудня 2003 року № 516 банк зобов`язаний за договором банківського вкладу на вимогу вкладника видати вклад (депозит) або його частину та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Вважає, що суд не вирішив питання щодо витребування договору банківського депозиту, внаслідок чого виникли перешкоди для дослідження судом умов виникнення договірних зобов`язань щодо депозитного вкладу. Звертає увагу, що судом не надано належної правової оцінки неправомірним діям відповідача щодо несвоєчасної видачі депозиту, що стало підставою прийняття судом незаконного, на його думку, рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в частині сплати неустойки по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника АТ «Державний ощадний банк України» Мірошнікова П.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач активував можливість автоматичної пролонгації договору депозитного рахунку та не звертався до банку з вимогою щодо припинення депозитного договору, строк якого закінчувався 14 вересня 2022 року, у зв`язку з чим депозитний договір пролонгований на попередніх умовах на новий строк з 14 вересня 2022 року до 14 березня 2023 року, а після закінчення строку дії договору кошти з депозитного рахунку повернуті позивачу в повному обсязі, що свідчить про належне виконання банком умов депозитного договору та відсутність підстав для стягнення з банку неустойки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу ІV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Наслідком укладення договору банківського вкладу є те, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а у банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16 та постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 757/18976/18-ц.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч. 1 ст. 1075 ЦК України).

При цьому з урахуванням положення частини другої статті 1060 ЦК України підставою повернення грошових коштів є відповідна вимога вкладника.

Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 , використовуючи засоби системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7», шляхом введення одноразового цифрового паролю самостійно сформував заявку про відкриття депозиту, на підставі якої між ним та Aкціонерним товариством «Ощадбанк» укладено договір банківського вкладу № 4, а саме відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) на суму вкладу в розмірі 5295.44 доларів США строком на 6 місяців до 14 березня 2022 року з можливістю його пролонгації з процентною ставкою в розмірі 0,30 % річних.

Підписуючи заяву про відкриття депозиту через «Ощад 24/7», вкладник підтвердив, що підписання цієї заяви шляхом введення одноразового цифрового паролю та підтвердження її банком шляхом направлення смс-повідомлення про зарахування коштів на депозитний рахунок, в сукупності з договором, правилами, тарифами та іншими додатками до договору вважається договором банківського вкладу.

Випискою по рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) підтверджується, що 14 вересня 2021 року на вищезазначений рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , зараховано 5295,44 доларів США як вклад за програмою «Мій депозит» 6 міс. (капіталіз %).

Відповідно до п. 3.1 розділу XXI договору комплексного банківського обслуговування строк розміщення депозиту визначається в заявці, виходячи з умов обраного вкладником виду депозиту та може бути пролонгований (продовжений) відповідно до однієї з умов:

1)якщо в останній день строку розміщення депозиту, з врахуванням кожного автоматичного продовження строку розміщення депозиту, банк має технічну можливість надавати цю послугу і в банку діють умови залучення обраного вкладником депозиту;

2)якщо в день повернення депозиту, з врахуванням кожного автоматичного продовження строку розміщення депозиту, вкладений не вимагає повернення депозиту по закінченню строку депозиту.

Оскільки ОСОБА_1 системи дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» активовано можливість автопролонгації депозиту, про що свідчить переключений повзунок «Автопролонгація» у активний стан, при завершенні попереднього строку розміщення депозиту, строк розміщення депозиту продовжується на попередніх умовах та на новий строк, який первинно був визначений клієнтом у заявці про відкриття депозиту через «Ощад 24/7» (6 місяців).

З огляду на те, що позивач не вимагав повернення депозиту в день закінчення строку депозиту, договір банківського вкладу № 4 був пролонгований на попередніх умовах на новий строк з 14 березня 2022 року до 14 вересня 2022 року, а в подальшому з 14 вересня 2022 року до 14 березня 2023 року.

Відповідно до п. 3.7. Розділу XXI договору про комплексне банківське обслуговування, зменшення строку депозиту, за загальним правилом, за ініціативою вкладника не здійснюється, крім випадків, передбачених п.п. 3 п. 3.6. цього розділу договору, якщо майнові права на депозит за цим договором перебувають у заставі банку, в якості забезпечення виконання зобов`язань клієнта за кредитним договором (кредит під заставу депозиту).

Пунктом 4.1 Розділу XXI договору про комплексне банківське обслуговування передбачено, що банк зобов`язаний повернути вкладнику депозит і сплатити нараховані проценти за депозитом:

1)в день повернення депозиту, якщо банк заперечує проти продовження строку депозиту, в тому числі але не виключено, якщо банком припинено залучення депозитів даного виду в цілому і станом на останній день строку розміщення депозиту умови залучення депозитів даного виду не затверджені уповноваженим колегіальним органом банку;

2)не раніше ніж на 15 банківський день з дня одержання поданої до установи банку письмової вимоги банку вкладника про зміну строку розміщення депозиту за умови прийняття позитивного рішення відповідним уповноваженим органом банку, якщо інший строк не передбачений умовами послуги, що надається за договором.

Згідно з п. 4.3. Розділу XXI договору про комплексне банківське обслуговування при намірі змінити дату повернення депозиту за взаємною згодою сторін вкладник, зобов`язаний звернутись до установи банку та письмово повідомити про це не менше ніж за 14 (чотирнадцять) робочих днів.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день закінчення дії договору депозиту 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про повернення депозиту у порядку, який визначено договором комплексного банківського обслуговування з дотриманням вимоги щодо письмового повідомлення банку про це не менше ніж за 14 робочих днів.

Разом з тим, надіслана на адресу банку 14 вересня 2022 року заява, в якій позивач зазначив про припинення договірних відносин щодо продовження депозитного договору, отримана банком 20 вересня 2022 року, а не в день закінчення строку дії договору, а відтак, депозитний договір автоматично був продовжений до 14 березня 2023 року.

Листом № 2847 від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено, що повернення вкладу до дати, визначеної в умовах договору, виключно за ініціативою вкладника не передбачено умовами договору, а дата повернення коштів за вкладом «Мій депозит» - 14 березня 2023 року.

Меморіальним ордером № від 14 березня 2023 року підтверджується, що Акціонерне товариство «Ощадбанк» перерахувало належні ОСОБА_1 депозитні кошти в розмірі 5314,63 доларів США на банківський рахунок № НОМЕР_3 .

Вищезазначені кошти виплачено ОСОБА_1 , що підтверджується чеками про видачу готівки № 680 від 14 березня 2023 року, № 424 від 15 березня 2023 року та № 453 від 16 березня 2023 року (т. 1 а.с. 41).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вважає, що Акціонерне товариство «Ощадбанк» прострочило виконання зобов`язання за договором банківського вкладу, внаслідок чого з 14 вересня 2022 року по 14 березня 2023 року неправомірно користувалося його коштами, чим порушило його права як споживача фінансових послуг, що є підставою для стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються послуги із залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа-споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта-споживача.

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

Враховуючи, що в день закінчення строку дії депозитного договору 14 березня 2023 року Акціонерне товариство «Ощадбанк» перерахувало депозитні кошти на банківський рахунок позивача, зазначений в договорі банківського вкладу № 4 як рахунок для виплати депозиту та відсотків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором банківського вкладу № 4, повернув позивачу депозит та нараховані відсотки в строк, передбачений договором, тому відсутні підстави для стягнення з нього пені в розмірі трьох відсотків вартості депозиту.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» з огляду на таке.

Звертаючись з вимогами про стягнення пені, позивач пред`явив позов до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно зі статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Стороною укладених договорів банківських вкладів є Акціонерне товариство «Ощадбанк», тому зобов`язання за договором має виконувати саме банк як юридична особа.

Однак, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги також і до Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», яка не має статусу юридичної особи.

Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони в цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» скасувати, провадження в частині заявлених вимог до Філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк