Провадження № 22-ц/811/3288/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю представника позивача ТзОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ»-адвоката Юсубова Е.С., представника відповідача-адвоката Лазор А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконверенції цивільну справу №466/10404/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до ОСОБА_1 ,-про стягнення безпідставно отриманих коштів

в с т а н о в и в :

21.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 1 001 029,00 грн. безпідставно отриманих коштів, інфляційні втрати в розмірі 129 716,00 грн., 3 % річних в сумі 77 483,00 грн.-всього 1 208 428,00 гр. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є фінансовою компанією, що надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків на підставі ліцензії НБУ № 35 від 31.12.2015р. Протягом 2017-2020 років внаслідок технічної помилки, вказаним товариством на користь ОСОБА_1 було перераховано 1 001 229,00 грн. через помилкове призначення платежу. Даний факт стверджується відповідними квитанціями AT КБ «Приватбанк» та AT «Укрсиббанк».

17.09.2020р. та 04.11.2020р. на адресу відповідача були скеровані листи з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти, проте вимога залишена без задоволення.

Позивач зазначає, що між сторонами відсутні договірні правовідносини на підставі яких би здійснювалось перерахування грошових коштів, тому відповідач зобов`язана повернути їх як безпідставно набуті.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 129 716,00 грн. та 3 % річних в сумі 77 483,00 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 1 001 029 грн., інфляційних втрат у розмірі 129 716 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 77 483 грн.-всього 1 208 428 грн. - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник позивача-адвокат Юсубов Е.С.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Висновок суду про те, що спірні грошові кошти є оплатою третій стороні-організатору події, яка продавала квитки на свій захід за допомогою сайту http://2event.com за рахунок коштів, які виручені від реалізації квитків покупцям через вказаний веб-сайт є абсолютно безпідставним, оскільки не підтверджується матеріалами справи. Стверджує, що надання послуг з боку позивача щодо організації переказів грошових коштів завжди відбувається на підставі відповідного договору з особою, яка продає свої товари та /або послуги на сайті в мережі інтернет (надалі Мерчант), однак під час розгляду справи не було встановлено жодного Мерчанта, не було надано жодної платіжної операції, жодної банківської виписки, які б підтвердили факт того, що грошові кошти в сумі 1 001 229,00 грн. були отримані позивачем саме внаслідок продажу Мерчантом квитків на сайті http://2event.com. Помилковими є висновки суду щодо укладення між сторонами договору оферти, оскільки на сайті http://2event.com відсутня оферта відповідача, що підтверджується Звітом від 27.05.2021 року №213/3021/-3В. Звертає увагу, що договір оферти, який, нібито, прийняв позивач і який, нібито, був підставою для переказу грошових коштів відповідачу у період з 06.11.2017 року по 14.03.2019 року було створено 17 квітня 2021 року, тобто вже після подання позовної заяви та відкриття судом провадження у справі. Посилання суду на невідповідність експертного висновку вимогам ст.ст.102,106 ЦПК є помилковим, оскільки оспорюваний експертний висновок не є висновком експерта у розумінні ст.ст.102,106 ЦПК України. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 року у справі №753/13197/18, отже наданий позивачем Звіт є належним доказом. Стверджує, що в матеріалах справи містяться докази, що відповідач використовувала безпідставно отримані кошти у власних цілях та відсутні докази про те, що вона переказала їх третім особам, а саме організаторам події. Наголошує на тому, що між позивачем та відповідачем не укладалося жодного договору, відповідачем не надано доказів правомірності отримання спірних коштів, що свідчить про безпідставність їх набуття.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та покласти судові витрати на відповідача.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) представником відповідача ОСОБА_1 -адвокатом Лазор А.О. надано суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про укладення договору оферти. Зазначає, що позивачем не доведено, що він є неналежним платником, а відповідач ОСОБА_1 -неналежним отримувачем, не доведено, що банками АТ «Укрсиббанк» та АТ КБ «Приватбанк» було проведено помилковий або неналежний переказ коштів 106 разів за період з 06.11.2017 по 14.03.2019 . Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача-адвоката Юсубова Е.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лазора А.О., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» зазначає, що в період з 06.11.2017 року по 14.03.2019 року внаслідок технічної помилки 106 раз безпідставно перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 001 229,00 грн.. Зазначає, що відповідач отримала і зберігає в себе зазначені кошти без достатніх правових підстав, добровільно зазначену суму не повертає позивачу, а відтак, просить ухвалити рішення про повернення відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів як безпідставно набутих.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Такі відносини виникають при наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження ( відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язна повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прописав, що здійснюючи спірні платежі, ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» самостійно визначило їх призначення, а саме-переказ коштів згідно договору оферти №б/н та конкретну дату укладення такого договору. Матеріалами справи підтверджується, що вказані дати договорів оферти відповідають даним у копіях договорів, які досліджені судом першої інстанції. Позивачем також зазначено, що ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є роботодавцем або податковим агентом, без ПДВ, що стверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 09.12.2020 року (а.с.8-11), а також додатком до довідки АТ «Укрсиббанк» (а.с.12-13).

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що між сторонами мали місце договірні правовідносини, а тому, перерахунок коштів відбулося з правових підстав, а саме, як оплата ФК ТзОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» третій стороні-організатору події, яка продавала квитки на свій захід за допомогою сайту « http://2 event.com» за рахунок коштів, які виручені від реалізації квитків покупцям через вказаний веб-сайт.

Суд правильно зазначив, що вказаний договір оферти в розумінні ст.634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Зазначений договір розміщений на сайті за адресою: https://2 event.com/site/ofierty .

Апелянт зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про укладення договору оферти №б/н між сторонами.

Відповідно до статті ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст..205 та 207 ЦК України). За правилами частини першої ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства, розумності, справедливості, добросовісності. Така характерна риса принципу укладення договорів як розумність викладена у правових позиціях Верховного Суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.

Сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавства. Свої відносини у непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/11589/16-ц.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання. Невиконання умов договору має місце у випадках, передбачених ЦК України, а саме: при розірванні договору, визнання його недійсним чи нікчемним інші випадки.

Вчинивши дії щодо акцептування договору оферти б/н, позивач фактично визнав наявність правовідносин, тобто взаємних прав та обов`язків, що з них випливають.

Фактом приєднання позивача до умов договору оферти б/н є документальне підтвердження здійснення ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» переказів грошових коштів, що стверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 09.12.2020 року (а.с.8-11), а також додатком до довідки АТ «Укрсиббанк» (а.с.12-13).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач уклав з відповідачем договір оферти, який є договором приєднання. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 754/13893/19 зазначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст.653 ЦК).

Відповідно до пунктів 3.1; 3.2; 3.3; 3.8 Договору оферти оплату організатору події здійснює ФК «Вей ФОР ПЕЙ» за рахунок коштів, які вилучені від реалізації квитків покупцям. Фінансова компанія перераховує кошти на банківський рахунок фізичної особи на підставі Договору оферті із зазначенням конкретної дати договору та у розмірі, які узгоджені Компанією та Організатором події до дати перерахування коштів.

Грошові кошти сторона -1 отримує шляхом перерахування на особистий картковий рахунок від покупців через фінансову компанію на користь організаторів події. Фінансова компанія ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» перед здійсненням платежу на користь сторони-1 перевіряє правильність здійснених нарахувань, безальтернативно погоджується з умовами даного Договору оферти ( який є Договором приєднання) та обов`язково правильно зазначає всі необхідні дані призначення платежу. Отримані стороною-1 грошові кошти не підлягають поверненню згідно умов договору та використовуються на користь організаторів події.

Зазначеним підтверджується, що спірні грошові кошти були сплачені позивачем ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» саме в рахунок виконання зобов`язань за договором оферти.

Правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними та підтверджуються: 1) копіями виписок банків позивача АТ «Укрсиббанк» та АТ КБ «Приватбанк» у яких зазначено призначення платежу-« переказ коштів згідно дог.оферті №б/н; 2) договорами оферті б/н; 3) копією вебсторінки за адресою:https://2event.com/site/offerty, де розміщений договір про приєднання: «Договір оферті №---від----«; 4) копією звернення до ТзОВ «Екосистеми онлайн» від 13.04.2021; копією відповіді ТзОВ «Екосистеми онлайн» від 14.04.2021; 5) копією положення про надання послуг за допомогою сервісу 2event.com розміщене за веб-адресою: https://2event. Com/site/ agreement, яке діяло за період з 21.04.2017 по 31.08.2019 року.

Досліджуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції на підставі належних, достатніх, достовірних доказів у їх сукупності встановив, що за період з 06.11.2017 по 14.03.2019 року грошові кошти в сумі 1 001 229,00 грн. перераховані на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 на підставі розрахункових документів (платіжних доручень) в яких вказані рахунки отримувача:номер банківської картки, оформленої у АТ «КБ «Приватбанк» НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, отримувач: ОСОБА_1 , з призначенням самостійно визначеного позивачем платежу «переказ коштів згідно дог. оферті №б/н» та конкретну дату договору, зазначення, що ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є роботодавцем або податковим агентом, без ПДВ були сплачені позивачем ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» в якості добровільного виконання зобов`язань згідно з укладеного між сторонами спору Договором оферти, який є договором приєднання.

Отже, позивач був обізнаний про перерахунок ним коштів саме на рахунок відповідача, ним не спростований факт зазначення у платіжних дорученнях за період з 06.11.2017 по 14.03.2019 власного рахунку з якого підлягали переказу кошти, рахунку банка отримувача, на який кошти мали бути перераховані, заповнення графи щодо призначення платежу-переказ коштів згідно договору оферті №б/н та конкретну дату укладення такого договору, а також зазначення, що ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є роботодавцем або податковим агентом, без ПДВ».

Зазначеним підтверджується, що позивачем не доведено що він є неналежним платником, а відповідач ОСОБА_1 -неналежним отримувачем, а також не доведено, що банками АТ «Укрсиббанк» та АТ КБ «Приватбанк» було проведено помилковий або неналежний переказ позивача, причому 106 разів за період з 06.11.2017 року по 14.03.2019 року.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» (який був чинним на час виникнення спірних відносин) платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Згідно п.8.4 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який був чинним на час виникнення спірних відносин) міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

З матеріалів справи вбачається, що після здійснення першого спірного платежу позивач ТзОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» більше 3 років, а після останнього платежу- більше півтора року не вчиняв жодних дій щодо повернення безпідставно перерахованих коштів у разі виявлення помилки.

Судом першої та апеляційної інстанції не здобуто доказів від позивача чи пояснень щодо причин помилки перерахування 106 разів грошових переказів відповідачу.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів при вирішенні даного спору бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 року, справа № 390/34/17 відповідно до якої добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України)- це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі- «non concedit venire cjntra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі зазначеної доктрини закладений принцип добросовісності.

ЄСПЛ прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк