ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9462/23 Справа № 2-2913/11 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакова В.П., Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 по цивільній справі за позовом публічного акціонерного банку «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року (суддя Борис О.Н.), постановлену в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ

У травні 2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк». В обґрунтування заяви зазначила, що на примусовому виконанні у Саксаганському відділі ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало ВП № 42988756 з виконання виконавчого листа № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 74 641,61 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк». На запит Банку від 08.02.2023 року, Саксаганський відділ ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 03.03.2023 року повідомило, що у відділі на примусовому виконанні з 16.04.2014 по 25.12.2014 перебувало вказане виконавче провадження, однак 25.12.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статі 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Більш детальну інформацію відділ ДВС не має можливості надати у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено. Станом на 16.02.2023 року на адресу Банку вказана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчий лист не надходили. Вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин. На підставі викладеного, просила суд визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документу № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 74 641,61 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк» та поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 19 травня 2023 року заяву задоволено: поновити АТ «Державний ощадний банк України» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 74 641,61 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк».

Ухвала суду мотивована тим, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу повинна була бути надіслана ПАТ «Державний ощадний банк України» з метою доведення сторони виконавчого провадження до відома. Однак відомостей про направлення стягувачу вказаної постанови разом з виконавчим листом у листі-відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано не було (а.с. 94) Також, в матеріалах справи відсутні інші докази отримання стягувачем вказаного виконавчого документа після винесення державним виконавцем постанови від 25.12.2014 року про повернення ПАТ «Державний ощадний банк України» виконавчого листа для примусового виконання рішення суду від 29.10.2012 року у справі № 2-2913/11, 2/413/353/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк». Не отримання стягувачем відомостей виконавчого провадження позбавило останнього можливості бути обізнаним про вчинення відповідних дій державним виконавцем та в подальшому реалізувати своє право щодо повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, постановленою без з`ясування всіх обставин по справі, тому просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із вказаною заявою лише у травні 2023 року, тобто після спливу більше восьми років з моменту повернення виконавчого листа. Єдиною підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу є поважність причин пропуску строку та наявність необхідних доказів щодо підтвердження факту втрати виконавчих документів. Судом не враховано, що банком не були надані належні та допустимі докази, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення банком, як стягувачем, протягом восьми років процесуальних дій з об`єктивно непереборних, незалежних від волевиявлення стягувача причин. Крім того, Постановою Господарського суду Дніпропетровської області по справі Б3/151/10 від 11 листопада 2010 року визнано суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу ОСОБА_1 банкрутом. АТ «Державний ощадний банк України» було відомо про вищевказане, все майно якого було реалізовано в ході ліквідаційної процедури, а сам банк вже отримав часткове погашення заборгованості.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав,просив її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.10.2012 року у цивільній справі № 2-2913/11, 2/413/353/2012 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості по кредитному договору та витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса було задоволено у повному обсязі

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від його імені філії - Саксаганського відділення № 8366 (МФО 306351 , р/р № НОМЕР_1 ) прострочену заборгованість ОСОБА_1 по кредиту в сумі 54 956 гривень 10 копійок, прострочену заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 14 811 гривень 19 копійок, прострочену заборгованість по сплаті комісії за супроводження кредиту в сумі 1 428 гривень 96 копійок, пеню, розраховану на суму простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 359 гривень 99 копійок, пеню, розраховану на суму простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 147 гривень 73 копійки, пеню, розраховану на суму простроченої заборгованості по комісії за супроводження кредиту у розмірі 10 гривень 80 копійок, борг по витратам на вчинення виконавчого напису Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. в сумі 2 069 гривень 00 копійок. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України від його імені філії - Саксаганського відділення № 8366 (МФО 306351 , р/р № НОМЕР_1 ) витрати на сплату державного мита в сумі 737 гривень 84 копійки та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень 00 копійок (а.с. 85-87).

За заявою представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ І типу філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», на адресу стягувача було направлено два виконавчих листа для пред`явлення до примусового виконання, виданих на підставі вищевказаного рішення суду від 29.10.2012 року (а.с. 89-90, 91).

Згідно з листа-відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 28.16-34/14198 від 16.02.2023 року, з 16.04.2014 по 25.12.2014 у відділі ДВС на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП № 42988756 з примусового виконання виконавчого листа № 2/413/353 виданого 21.01.2013 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 74641,61 грн. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». Державним виконавцем 25.12.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 2016 року). Станом на день надання відповіді виконавче провадження знищено у відповідності до вимог Наказу «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» (а.с. 94).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу повинна була бути надіслана ПАТ «Державний ощадний банк України» з метою доведення сторони виконавчого провадження до відома.Однак відомостей про направлення стягувачу вказаної постанови разом з виконавчим листом у листі-відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано не було (а.с. 94) Також, в матеріалах справи відсутні інші докази отримання стягувачем вказаного виконавчого документа після винесення державним виконавцем постанови від 25.12.2014 року про повернення ПАТ «Державний ощадний банк України» виконавчого листа для примусового виконання рішення суду від 29.10.2012 року у справі № 2-2913/11, 2/413/353/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк». Не отримання стягувачем відомостей виконавчого провадження позбавило останнього можливості бути обізнаним про вчинення відповідних дій державним виконавцем та в подальшому реалізувати своє право щодо повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статті 22,23 Закону України « Про виконавче провадження » в редакції 1999 року, яка діяла на момент даних правовідносин, передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За частиною 1 статті 12 Закону України « Про виконавче провадження », який діє на час подання заяви, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно вимог статті 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

Суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до статті 12, частин 1,5,6 статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, АТ «Ощадбанк» не було вжито всіх заходів для вчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, внаслідок чого допущено значний пропуск строку пред`явлення його до виконання, який становить понад вісім років.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що заявник як учасник виконавчого провадження, будучи достовірно обізнаним про відкриття виконавчого провадження, при відсутності надходжень на погашення стягнутої заборгованості, мав можливість дізнатися про рух виконавчого провадження, однак всупереч наведеному протягом такого тривалого часу зацікавленість до даного виконавчого провадження не проявляв. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 166/1472/18 від 23 жовтня 2019 року, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі № 2-461/09 від 02 червня 2020 року, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надав.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (N 2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п. 197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ДжоржЕстіма проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), N 2132/02, п. п. 24-27, 13 червня 2006 року).

В той же час, практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії»(Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Європейський суд неодноразово зазначав в свої рішеннях, що якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Заявником не наведено причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано таких доказів.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Враховуючи наведене вище, та те, що заявником не доведено поважності причин поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задоволенню не підлягає, а висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «Державний ощадний банк України» у повному обсязі.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів з огляду на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вищезазначене та те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року скасувати.

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/413/353/2012 від 21.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Державний ощадний банк», відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 536,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко