РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Мукачево Справа №303/10283/23

2/303/1603/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування суми 16800,00 грн матеріальної та 50000,00 грн моральної шкоди, спричинених внаслідок скоєного злочину.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди через вчинення відповідачем злочину, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження, яке розглядалось Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 Цивільного кодексу України, п.п.1, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Фактичні обставини скоєного відповідачем кримінального проступку мали місце: «у невстановлений час 07.05.2022, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, повторно, з метою шахрайського заволодіння чужим майном, шляхом обману, перебуваючи у дружніх стосунках із потерпілим ОСОБА_1 , зловживаючи його довірою, під приводом позики для купівлі та перевезення кави, виманив від останнього грошові кошти в загальній сумі 16800 гривень, які потерпілий ОСОБА_1 передав йому готівкою. В подальшому, одержані грошові кошти ОСОБА_3 , не маючи наміру їх повертати, привласнив та використав для особистих потреб, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_1 на загальну суму 16800 гривень».

На підставі вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2023 року по справі №303/4442/23, ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 190 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, поглинання менш суворого покарання, призначеного за вказаним вироком більш суворим, призначеним за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2022 року, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Вирок суду набув законної сили 21.08.2023.

Згідно з частиною шостою ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту восьмого частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дію і негативними наслідками.

У статті 1192 Цивільного кодексу України встановлені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі у контексті з вищевказаними положеннями законодавства, слід вважати доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо необхідності стягнення з відповідача суми 16800,00 грн., яка є прямою дійсною шкодою, що встановлена за результатами судового розгляду кримінального провадження. Вказану суму коштів слід стягнути з відповідача у якості шкоди завданої злочином.

Відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок про те, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

Як зауважує Верховний Суд у постанові від 7 квітня 2020 року по справі №572/3209/17, розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду та визначається залежно від визначених Цивільним кодексом України критеріїв з урахуванням вимог розумності та справедливості, а не на підставі висновку експертизи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Аналізуючи наведені положення законодавства, судової практики на предмет їх відповідності фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про те, що внаслідок вчиненого злочину позивач дійсно зазнав душевних страждань, а тому визначає суму у розмірі 10000,00 грн як таку, що є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі частини статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути суму 1073,60 грн. в дохід держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 279, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 16800,00 гривень (шістнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 10000,00 гривень (десять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави суму 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) судового збору.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

8. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Кость