Справа № 148/1890/23
Провадження №2-др/148/7/23
13 грудня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: судді Штифурко Л.А.
секретаря Лиженко Є.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина заяву представника позивача, адвоката Іванова Олексія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Івановим Олексієм Вікторовичем, до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення відшкодування за договором страхування наземного транспорту,
В провадженні Тульчинського районного суд Вінницької області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Івановим О.В., до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення відшкодування за договором страхування наземного транспорту. Рішенням від 30.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
05.12.2023 представник позивача, адвокат Іванов О.В., звернуся в суд з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у даній справі та стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн., та 4500 грн. на оплату експертного дослідження. До даної заяви представником позивача у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України додано докази про судові витрати позивача, про які ним було зроблено відповідну заяву до виходу суду до нарадчої кімнати.
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Іванов О.В., в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просить дану заяву розглядати без його участі та участі позивача, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити.
Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомив.
За змістом ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
З огляду на викладене, суд вважав можливим провести розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у відсутність сторін по справі.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.
Вивчивши доводи та матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного.
Згідно п. 3 ч. 1. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, в тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом 10 днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частина 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суд Вінницької області від 30.11.2023 позов ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Івановим О.В., до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення відшкодування за договором страхування наземного транспорту задоволено (а.с. 116-120).
Представником позивача у позовній заяві зазначено, що розрахунок компенсації за надання правової допомоги буде здійснено додатково відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 1-3).
В матеріалах справи наявна копія ордеру серії ВА № 1061917 від 15.09.2023 (а.с. 4), виданого адвокатом Івановим О.В., на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 .
Також судом досліджено надані адвокатом Івановим О.В. протягом п`яти днів після ухвалення рішення та зробленої ним заяви про це, до виходу суду в нарадчу кімнату, докази здійснених позивачем судових витрат.
Так, судом встановлено, що 07.09.2023 між адвокатом Івановим О.В. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги б/н, предметом якого є надання адвокатом Івановим О.В. правничої допомоги, а саме представництво інтересів клієнта стосовно отримання клієнтом виплат по договору страхування наземного транспорту від 07.06.2023 №3014/217/000413, укладеного клієнтом із страховою компанією «Укніверсальна», згідно п. 4.1 якого гонорар адвоката за надання правої допомоги встановлюється у розмірі 5000 грн., про що свідчить копія вказаного договору (а.с. 123).
30.11.2023 між двокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено та підписано Акт №1 наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги від 07.09.2023, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: 07.09.2023- опрацювання документів, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка та підписання договору про надання правової допомоги 500 грн.; 20.09.2023 підготовка та направлення до суду та відповідачу позовної заяви 2500 грн.; 07.11.2023 прийняття участі в судовому засіданні 1000 грн.; 30.11.2023 прийняття участі в судовому засіданні 1000 грн.. Всього по даному акту адвокатом надано послуг (виконано роботу) клієнту на суму 5000 грн., про що свідчить копія даного акту (а.с. 123 зв.бік).
Також адвокатом Івановим О.В. на підтвердження отримання ним та здійснення позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. надано копію квитанції №33 від 30.11.2023 (а.с. 124).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 вказаного вище Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Судом встановлено, що у зв`язку з представництвом позивача адвокатом Івановим О.В. опрацювано документи, узгоджено правову позицію з клієнтом, підготовлено та підписано договір про надання правової допомоги, підготовлено та направлено до суду та відповідачу позовну заяву, та взято участь у судових засіданнях в режимі відеоконференцзв`язку 07.11.2023, 30.11.2023.
Отже, зазначена адвокатом Івановим О.В. сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, на думку суду, є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, значення її для кожної із сторін.
Приймаючи до уваги, що рішенням від 30.11.2023 позов ОСОБА_1 задоволено, однак при його ухваленні судом не вирішено питання судових витрат, суд вважає, що в даній справі є підстави для ухвалення додаткового рішення.
З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, розгляд якої здійснювався у спрощеному провадженні, часу, витраченого на виконання робіт з надання правничої допомоги, в тому числі реального часу, витраченого на представництво інтересів клієнта в суді, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, ціну позову і значення справи для сторін, та з урахуванням того, що відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., що відповідатиме принципу розумності та співмірності за даних обставин.
Що стосується витрат на оплату експертних послуг, то суд виходить із такого.
За змістом ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать також витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 7 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: 1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; 2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; 3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; 4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
За таких обставин не вбачається будь-яких перешкод для відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення експертного висновку, підготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі, за умови, якщо він відповідає вимогам статей 102 ЦПК України, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи та якщо суд врахував цей висновок експерта як доказ.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, провадження № 14-123цс23.
Однак, як вбачається із даної платіжної інструкції, витрати в сумі 4500 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 здійснено ОСОБА_4 , а не позивачем ОСОБА_1 , призначення платежу висновок експерта Xpeng G3, реєстраційний номер BH2516ZA (а.с. 125).
Під час судового розгляду встановлено, що згідно висновку судового експерта Крутих Є.О. №160-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Xpeng G3, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 10.08.2023 визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Xpeng G3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 24.06.2023 та він визначається сумою рівною 158146,77 грн. (а.с. 7-13).
Крім того, під час судового розгляду встановлено, що даний висновок експерта було замовлено до відкриття провадження у даній справі на виконання страхувальником, яким є позивач ОСОБА_1 , перед страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» п. 7.1.10 договору страхування, а саме на підтвердження розміру збитку внаслідок страхового випадку для виплати йому страхового відшкодування. Тобто, витрати на експертизу були здійснені не у звязку з розглядом справи в суді.
Оскільки даний висновок експерта не заперечувався сторонами, які клопотання про проведення додаткової експертизи протягом судового розгляду справи не заявляли, він врахований судом як доказ доведення позивачем перед відповідачем розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження в ДТП застрахованого автомобіля Xpeng G3 BH2516ZA для виплати страховового відшкодування.
Разом з цим, доказів, які б підтверджували, що саме позивачем понесено витрати на оплату проведеного експертного транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 4500 грн., суду не представлено. А тому суд не вбачає підстав для стягнення даних витрат на його користь з відповідача.
Враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 265, 270 ЦПК України, суд,-
Заяву задовольнити частково.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Л.А. Штифурко