Справа № 199/7282/23
(2/199/2669/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (заочний розгляд справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

31.10.2023 р. позивач, зазначив про відчуження відповідачем без згоди позивача автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, просила суд (а.с. 63 - 68):

-визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки житлової нерухомості (реєстраційний номер 020) загальною площею 162,4 кв.м, житловою площею 112 кв.м, яка складається з літ. «А1» - житлового будинку, загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м, «Б1» - житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м, «б2» -тераси, «б» - навісу, №1-5 огорожі, №6,7 зливної ями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:642:0131);

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину від вартості відчуженого автомобіля «Ауді» A4, а саме: 123 600 (сто двадцять три тисячі шістсот) гривень 00 коп.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи для оцінки вартості автомобіля у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень;

-вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що 15.11.2003 р. між сторонами у цій справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. У період існування шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , 2006 р.н. Шлюб припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 р.

У період шлюбу подружжя за спільні кошти побудувало житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано лише за відповідачем, як за одноосібним власником 06.10.2022 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У лютому 2022 р. подружжям набуто у спільну сумісну власність транспортний засіб «Ауді» A4, 2008 р.в. Право власності на цей автомобіль було зареєстровано за відповідачем.

Спільне проживання та подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з 16.01.2023 р., вказаний факт встановлений рішенням суду Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 у справі №199/1006/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, з метою приховування спільного сумісного майна, 17.01.2023 р., перебуваючи у шлюбі із позивачем, відповідач продав транспортний засіб «Ауді» A4» іншій особі на підставі договору купівлі-продажу №1242/2023/36092217, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит 09.02.2023 №31/4-1249-8аз-2023.

17.01.2023 у ТСЦ МВС №1242 транспортний засіб «Ауді» А4, об`єм двигуна - 1798 см. куб, який належав громадянину ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перереєстровано за новим власником - фізичною особою, згідно договору купівлі - продажу укладеному в ТСЦ №1242/2023/3609217 вiд 17.01.2023 з видачею нових номерних знаків.

05.09.2023 р. позивачем укладений договір на проведення транспортно-товарознавчого експертного дослідження для визначення ринкової вартості транспортного засобу; оплата дослідження здійснювалась за рахунок позивача. Дослідження проведено експертом Пилипенком А.І., який має кваліфікацію судового експерта і діє на підставі пункту 6 статті 13 Закону України «Про судову експертизу».

Згідно з висновку експерта 182/23, середня ринкова вартість легкового автомобіля AUDI A4 1.8 TFSi, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , на дату оцінки становить 247 200 (двісті сорок сім тисяч двісті) грн. 00 коп. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач відчужив автомобіль без згоди дружини, отримані грошові кошти витратив на особисті потреби, тим самим порушив право позивача на її частку у власності.

На переконання позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини відчуженого майна: сума в розмірі 123 600 грн. 00 коп. (247 200 :2=123 600).

Позивач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві представник позивача просив суд розглядати справу у відсутності позивача та представника позивача.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 р. (справа №199/1996/23, провадження № 2/199/1122/23), розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 15.11.2003 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом №1181; рішення суду набрало законної сили 06.07.2023 р., що підтверджується відповідним судовим рішенням.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Як встановлення судом на підставі зазначеного судового рішення, шлюбні відносини припинені 16.01.2023 р.

У період шлюбу подружжям набуто наступне майно у власність: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано лише за відповідачем, як за одноосібним власником 06.10.2022 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

08.02.2022 р. подружжям набуто у спільну сумісну власність транспортний засіб «Ауді» A4. з видачею номерного знаку НОМЕР_2 , що підтверджується відповіддю адміністратора ТСЦ МВС №1249 М.Шляхова від 09.02.2023 р.

На підставі відповіді з ТСЦ судом встановлено, що 17.01.2023 р. зазначений транспортний засіб перереєстровано за новим власником - фізичною особою згідно договору купівлі-продажу, який укладений в ТСЦ №1242/2023/3609217 від 17.01.2023 р. з видачею номерних знаків.

Згідно з висновку експерта Пилипенка О.І. №182/23 з транспортно товарознавчого дослідження пор середню ринкову вартість транспортного засобу, середня ринкова вартість легкового автомобіля AUDI A4 1.8 TFSi, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , на дату оцінки становить 247 200 (двісті сорок сім тисяч двісті) грн. 00 коп.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову;

- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2023 р. виправлено описку у судовому рішенні ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2023 р. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності, вважати правильною у другому абзаці резолютивної частини ухвали суду адресу нерухомого майна «провул. Арктичний».

Правовідносини виникли із захисту права позивача на частку у майні, яке є спільною сумісною власністю та регулюються ст.ст. 15 та 16 ЦК України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 та ч. 2 ст. 317, ст. 319, ч. 1 ст. 386 ЦК України, ст.ст. 60, 69-70 СК України.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Верховний Суд наголошує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Судом в цій справі встановлено порушення прав позивача з боку відповідача: у позовній заяві позивач самостійно визначає і обґрунтовує у чому саме полягає порушення відповідачем прав та інтересів позивача: захист права позивача на частку у нерухомому майні, яке набуто у період шлюбу, та відчуження належного на праві спільної сумісної власності майна без згоди позивача (в частині, що стосується транспортного засобу), що дає право позивачу на отримання грошової компенсації.

Розв`язуючи спір, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Як встановлено судом, сторони не досягли взаємної згоди з питання поділу майна, жоден з подружжя не вчинив дій, передбачених ч. 5 ст. 71 СК України, жодна зі сторін не посилалася і не доводила суду обставин, які є підставою для відступлення від засад рівності часток кожного зі співвласників в праві спільної сумісної власності.

Для суду у зв`язку з цим наявні підстави для здійснення поділу даного майна шляхом визнання за позивачем, як співвласником, права власності на частину житлового будинку (реєстраційний номер 020) загальною площею 162,4 кв.м, житловою площею 112 кв.м, яка складається з літ. «А1» - житлового будинку, загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м, «Б1» - житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м, «б2» -тераси, «б» - навісу, №1-5 огорожі, №6,7 зливної ями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:642:0131).

Стосовно вимоги позову про стягнення грошової компенсації вартості частки відчуженого відповідачем без згоди позивача транспортного засобу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн.;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, для суду наявні підстави для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок відповідача.

На рахунок відповідача підлягають віднесенню витрати позивача зі складання висновку експерта №182/23 з транспортно товарознавчого дослідження про середню ринкову вартість транспортного засобу, який підготовлений судовим експертом Пилипенком О.І. 05.09.2023 р., в розмірі 1 000,00 грн. (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частки житлового будинку (реєстраційний номер 020) загальною площею 162,4 кв.м, житловою площею 112 кв.м, яка складається з літ. «А1» - житлового будинку, загальною площею 85,8 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м, «Б1» - житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м, «б2» - тераси, «б» - навісу, №1-5 огорожі, №6,7 зливної ями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:642:0131).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію в розмірі частини вартості відчуженого автомобіля в розмірі 123 600 (сто двадцять три тисячі шістсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) витрати за проведення експертизи для оцінки вартості автомобіля в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 8 636 (вісім тисяч шістсот тридцять шість) грн. 00 коп.

Дата складення повного судового рішення 15.12.2023 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї