Справа № 307/452/23
Провадження № 2/307/88/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря с/з Ваш Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем шлюб укладено 22 січня 2011 року та зареєстровано у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом № 15. Від даного шлюбу вони мають одну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачкою не склалося, позаяк у них різні характери та погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття довіри та поваги одне до одного. Також вказує, що з відповідачкою не проживають разом та не ведуть спільного господарства вже більше року, позаяк жінка переїхала проживати до своїх батьків, а їх син залишився проживати з ним. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між ним та відповідачкою, розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по його місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області..

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кричфалушій І. І. в судове засідання не з`явилися, позаяк представник позивача - адвокат Кричфалушій І. І. подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, позаяк надіслала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому зазначила, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує, а щодо визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 не визнає та просить суд в цій частині позовних вимог відмовити та місце проживання сина визначити саме за її місцем проживання, а не за місцем проживання позивача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, позаяк начальника органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Марія Реднік подала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, при цьому, зазначила, що щодо задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 22 січня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом № 15. Вказана обставина також підтверджена оригіналом свідоцтва про шлюб (а. с. 10).

У цьому шлюбі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають одну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджено копією свідоцтва про його народження (а. с. 11).

Як стверджено довідкою Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно сам утримує і доглядає неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким проживають разом за даною адресою (а. с. 12).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за № 29 від 30 березня 2023 року визнано доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Обоє наполягають на розірванні шлюбу.

Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Вирішуючи на підставі наявних доказів даний спір між батьком та матір`ю щодо місця проживання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на даний час виповнилося 8 років, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, а також враховує те, що батько виявляє більшу увагу до сина і турботу про нього,вік дитини і прихильність до батька, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання кожним із батьків, суд вважає, що є всі наявні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це відповідає інтересам дитини.

Разом з тим, суд зауважує, що мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з сином, турботу відносно нього та участь у його вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 2 147, 20 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 133-141, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 115,160, 161, 171 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 січня 2011 року та зареєстрований у виконкомі Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом № 15 - розірвати.

Місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити по місцю проживання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 147, 20 гривень (Дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, місце знаходження: смт. Солотвино, вул. Харківська, 1, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, .

Повний текст рішення складено 14 червня 2023 року.

Головуюча суддя: Сойма М.М.