Провадження № 2-о/557/104/2023
Справа № 557/1961/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тишкуна П.В.

секретар судового засідання Гуменюк Н.П.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Геруса Б.І.

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Гоща в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Третій відділ Рівненського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 .

Заявлені вимоги мотивував тим, що 30.08.2009 між ним та заінтересованою особою ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилася двоє дітей - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час вони із ОСОБА_3 проживають окремо. Фактично сімейні відносини між ними припинилися раніше, а рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 07.08.2023 шлюб між ними розірвано.

Ще до розірвання шлюбу, 10 травня 2023 року між подружжям було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання та виховання дітей, згідно з яким донька проживає разом із батьком, який одноособово здійснює її виховання та утримання.

Донька ОСОБА_4 постійно проживає з ним, перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Мати дитини ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні та утриманні їхньої спільної доньки ОСОБА_8 та проживає окремо від них.

Встановлення даного факту необхідно йому з метою оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення його та дитини, а також, зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини.

Тому просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник в судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Подала клопотання, відповідного до якого просила розглянути справу без її участі, проти задоволення заяви не заперечувала.

Представник заінтересованої особи Третій відділ Рівненського ТЦК та СП МОУ проти задоволенння заяви не заперечував.

Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду, заслухавши пояснення учасників, показання свідків, та дослідивши зібрані докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявником у заявленій вимозі про встановлення факту не доведено ту обставину, що від встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини може бути встановлено, припинено чи змінено його особисті чи майнові права, а також, не доведено, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення.

Так, згідно ч.6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

А тому, із вищесказаного слідує, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Також, суд виходить із того, що суду не надано належних доказів на підтвердження обставин, наведених у заяві.

Так, відповідно до п. 2.1 Договору про визначення місця проживання та виховання дітей, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та посвідченого приватним нотаріусом Стаховою І.О. 10.05.2023, ОСОБА_9 (Дитина 1) до досягнення нею повноліття проживатиме з батьком, а ОСОБА_10 (Дитина 2) проживатиме з матір`ю.

Однак, системний аналіз інших положень цього Договору свідчить про те, що вказаний Договір та характер відносин між подружжям та їхніми дітьми, який цим Договором визначається, жодним чином не усуває батьків від участі у вихованні іншої дитини, не тієї, яка проживає з батьком чи матір`ю. Зокрема, на можливість проживання дитини з іншим з батьків протягом певного часу, та їх участі у вихованні такої дитини вказують пункти 2.4, 3.1.3, 3.1.4, 3.1.9, 4.3 Договору.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , рідна тітка заявника, розповіла, що проживає поблизу місця проживання ОСОБА_3 . Зазначила, що подружжя ОСОБА_11 почало проживати роздільно ще навесні 2023 року, у восени 2023 розлучилося. Більшість часу ОСОБА_12 проводить з батьком, а ОСОБА_13 з матір`ю. Мати стала менше часу проводити з донькою, з часу укладення договору донька відвідувала матір у місці проживання останньої не частіше одного разу на тиждень. Чи мати фінансово підтримує доньку не знає.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що є другом сім`ї ОСОБА_11 і помітила погіршення стосунків у сім`ї ще до їхньої сепарації. З моменту укладення вищезгаданого договору свідок була в гостях у заявника лише один раз, і ОСОБА_14 вдома не було, була донька ОСОБА_15 . Про те, що ОСОБА_15 постійно проживає з батьком, дізналася зі слів самого батька.

Таким чином, доказів самостійного виховання ОСОБА_1 неповнолітньої дитини без участі матері суду не надано та цей факт нічим не підтверджено.

Натомість, та обставина, що неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає разом із заявником не свідчить про самостійне виховання ним дитини. Навпаки, показання свідка ОСОБА_6 доводять, що донька на регулярній основі, раз на тиждень, бачиться з матір`ю і спілкується з нею, що заперечує самоусунення матері від участі у вихованні доньки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви заявника щодо встановлення факту самостійного виховання дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Третій відділ Рівненського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, смт Гоща, вул. Незалежності, 17, Рівненська область, Рівненський район.

Повне рішення складено 11.12.2023.

С у д д я П.В. Тишкун