ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/6564/21 Номер провадження 22-ц/814/982/23Головуючий у 1-й інстанції В.М. Яковлева Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту»

на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 травня 2021 року, постановлену суддею Яковлевою В.М., про забезпечення позову,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Науменко Оксана Миколаївна, про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

05.05.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Маніту», у якому просить: здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за нею право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір іпотеки №PML 708/029/2008 від 19.02.2008, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Маніту», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Науменко О.М., зареєстрований в реєстрі за №217.

У межах забезпечення такого позову заявою від 17.05.2021 ОСОБА_1 просить накласти заборону будь-яким органам, суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним та приватним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо звернення стягнення, відчуження, надання права користування, накладення заборон відчуження, інших речових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування підстав забезпечення позову зазначає, що із 1979 року перебуває із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, за спільні кошти, ними набуто кооперативну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

19.02.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Маніту», укладено договір іпотеки №PML 708/029/2008, яким забезпечено кредитне зобов`язання їх сина ОСОБА_3 . Предметом іпотеки визначена указана квартира. Позивач згоди на укладення такого правочину не надавала. Припускає можливе відчуження предмета іпотеки на користь третіх осіб до вирішення заявлених позовних вимог по суті, що може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Із підстав викладеного, вважає, що заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо звернення стягнення, відчуження, надання права користування, накладення заборон відчуження, інших речових прав на спірну квартиру буде ефективним та спів мірним засобом забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2021 заяву про забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким органам, суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним та приватним нотаріусам, вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме: вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо звернення стягнення, відчуження, надання права користування, накладення заборон відчуження, інших речових прав на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 63,9 м 2, житловою площею 42,0 м 2, до набрання законної сили рішенням суду, що буде мати характер остаточного.

Ухвала про забезпечення позову допущена до негайного виконання.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

ТОВ «ФК «Маніту» оскаржило ухвалу районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Вважає, що при вирішенні питання забезпечення позову суд не встановив реальний спір між сторонами, залишивши поза увагою, що поділ майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Натомість у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за спільні кошти квартиру, внаслідок укладення договору іпотеки виникає також і зобов`язання у вигляді повернення заборгованості за кредитним договором, як солідарних боржників.

Зазначає, що наявність позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним не свідчить про наявність реального спору між сторонами справи та спрямоване виключно на уникнення сплати боргу та звернення стягнення на майно.

Вважає застосовані заходи забезпечення позову такими, що порушують майнові права товариства та не відповідають принципу пропорційності, визначеному ст.11 ЦПК України, а ризики відчуження іпотечного майна такими, що не ґрунтуються на доказах.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Маніту» на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.01.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

12.06.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання ТОВ «ФК «Маніту» про розгляд справи без участі представника товариства.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 05.05.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Маніту», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Науменко О.М., про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору та визнання права власності./а.с.3-9/

17.05.2021 позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гринишин Є.В., звернулася в суд із заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що в період спільного проживання, вони з чоловіком ОСОБА_2 набули у власність кооперативну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку було оформлено на відповідача. Останній,без її згоди уклав із ЗАТ «ОТП Банк» договір іпотеки № PLM-708/029/2008 від 19.02.2008, за умов якого спірна квартира була передана в іпотеку банку та у подальшому на підставі договорів факторингу до ТОВ «ФК «Маніту».

Вважає, що на іпотечне майно, яке є предметом спору у цій справі, може бути звернуто стягнення за боргами третьої особи ОСОБА_3 , що зробить неможливим чи утруднить виконання можливого рішення суду.

Із підстав викладеного просить накласти заборону будь-яким органам, суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним та приватним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо звернення стягнення, відчуження, надання права користування, накладення заборон відчуження, інших речових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.51-55/

При постановленні ухвали про задоволення заяви та забезпеченні позову, районний суд виходив із того, що існує реальний спір з приводу нерухомого майна, спірної квартири, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Відтак, заходи забезпечення не порушують права та інтереси інших осіб. Предмет позову у даній справі взаємопов`язаний із заявленим позивачем заходом забезпечення позову, невжиття якого може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд із такими висновками районного суду погоджується, оскільки вони ґрунтуються на правильно застосованих нормах процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм процесуального закону на власну користь.

Згідно частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Заборона вчиняти певні дії, є одними із видів забезпечення позову, передбаченим пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України, застосування якого, відповідно до частини третьої наведеної норми, має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2020 по справі №381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій відносно предмета спору, які можуть у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, реалізація предмета спору чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 по справі №308/3824/16-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Апеляційним судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами дійсно виник спір щодо належності спірного майна до спільної власності сторін, а тому невжиття заходів забезпечення позову дійсно може зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти з квартирою будь-які реєстраційні дії щодо звернення стягнення, відчуження, надання права користування, накладення заборон відчуження, інших речових правне порушує прав відповідача ТОВ «Маніту-М», який не є власником спірного майна. Отже такий захід є адекватним та цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, а також достатнім для усунення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що при вирішенні питання забезпечення позову суд не встановив реальний спір між сторонами, залишивши поза увагою, що поділ майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Такі доводи зводяться до заперечень підставності позову та його обґрунтованості, що є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція висловлена 02.09.2019 Верховним Судом по справі №917/137/19.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до припущень дійсного наміру боржників уникнути відповідальності за кредитним зобов`язанням, виконання якого в цій справі не досліджується. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту»- залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.06.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця