Справа № 2-785/2009
Провадження № 22-ц/801/2342/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медвецький С. К.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

12 грудня 2023 рокуСправа № 2-785/2009м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя - доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі фермерського господарства «Дидинське» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року, -

встановив:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга особи, яка не приймала участі у справі фермерського господарства «Дидинське» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року, в якій останній порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року визнано неповажними підстави зазначені особою, яка не приймала участі у справі фермерським господарством «Дидинське» в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року.

Апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у справі фермерського господарства «Дидинське» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

24 листопада 2023 року особа, яка не приймала участі у справі ФГ «Дидинське» подало заяву про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, в якій зазначено інші причини пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2023 року визнано неповажними підстави зазначені особою, яка не приймала участі у справі фермерським господарством «Дидинське» в заяві про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року.

Апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у справі фермерського господарства «Дидинське» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року залишено без руху та надано апелянту строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали, 06 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду від особи, яка не приймала участі у справі ФГ «Дидинське» надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, в якій зазначено причини пропуску строку на оскарження ухвали суду першої інстанції.

Так, з поміж вже зазначених підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду в попередній заяві, заявник вказав на нову підставу поновлення, а саме, що він перебував на стаціонарному лікування в період з 17 жовтня 2023 року по 07 листопада 2023 року.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження відсутні, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 292 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна норма викладена в статті 352 ЦПК України (в останній редакції) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Строки на апеляційне оскарження судового рішення визначені у статті 354 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року. Судове рішення, яке є об`єктом оскарження, постановлене судом 14 серпня 2009 року, тобто до набрання чинності цим кодексом.

Водночас, пунктом 13 ч. 1 розділу ХІІІ перехідних положень Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, ухвала Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року підлягає оскарженню у порядку та строки, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України (в редакції Кодексу, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) заяву про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції може бути подано протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення) було передбачено, що апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 4 ст. 295 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення), апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У той же час, вимогами частини 3 статті 3 ЦПК України (в останній редакції) передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для його поновлення є лише поважні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було б вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Водночас, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Водночас, ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала суду постановлена місцевим судом 14 серпня 2009 року, копію якої, як зазначає заявник, отримано 25 жовтня 2023 року. В той же час, апеляційну скаргу подано 09 листопада 2023 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 294 та ч. 4 ст. 295 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення) на апеляційне оскарження ухвали суду.

Факт отримання оскаржуваної ухвали суду заявником 25 жовтня 2023 року не заперечується та визнається стороною в поданій апеляційній скарзі.

Відтак, вказане свідчить про те, що 25 жовтня 2023 року ФГ «Дидинське» отримавши копію оскаржуваної ухвали суду та в силу пункту 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року і ст. 294 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення) були обізнані з її змістом та обмеженими строками оскарження.

Доводи заявника щодо перебування його на лікарняному в період з 17 жовтня 2023 року по 07 листопада 2023 року суд не приймає до уваги, оскільки заявник, користуючись своїми процесуальними правами в зазначений період, а саме 19 жовтня 2023 року подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 30-31), а також, як стверджує ОСОБА_4 , отримав 25 жовтня 2023 року оскаржувану ухвалу суду, що відповідно спростовує наявність непереборних обставин, які перешкоджали подати апеляційну скаргу в визначений законом строк.

Оскільки апелянтом не було зазначено будь-яких поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року, а зазначені причини не можна вважати такими, що є поважними, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки апелянтом, всупереч вимогам статей 77 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, то апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Визнати неповажними зазначені ФГ «Дидинське» підстави поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі фермерського господарства «Дидинське» на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

М.М. Якименко