У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3%,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Універсал Банк», звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3%.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків, які слід усунути. Зокрема в ухвалі було вказано на те, що

Відповідно до ч. 6. ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно ч.8 вказаної норми суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Як вбачається зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №324149 від 15.11.2023 року за вказаними параметрами: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу не знайдено.

Разом із тим, відомості згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №324151 від 15.11.2023, надано відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому згідно наявних у матеріалах позовної заяви доказах, копії паспорту громадянина України виданого ОСОБА_3 , вказано його відомості про дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У рішенні суду від 01.06.2011, року народження ОСОБА_3 , так само як і у виконавчому листі (за яким він є боржником) не зазначено.

Судом констатовано, що з позовними вимогами Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося саме до « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

З огляду на зазначене позивачу слід, належним чином, зазначити анкетні дані відповідача у справі відповідно до матеріалів позовної заяви або надати відповідні підтверджуючі дані про зміну анкетних даних.

Крім цього, в ухвалі було вказано на те, що в позовній заяві представником позивача не зазначається, чи виконане рішення суду, чи сплачена заборгованість в повному обсязі чи частково і якщо виконане, то коли саме. Поряд з цим, ця інформація має ключове значення для правильного розрахунку заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, яку просить стягнути позивач в позовній заяві.

Позивачу було надано строк, а саме три дні з моменту отримання ухвали від 17.11.2023.

29.11.2023, від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Так, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача до суду додано наступну інформацію: копія паспорта серії НОМЕР_1 , належного ОСОБА_3 (на 2 арк. в 4 прим.); копія анкети ОСОБА_3 від 22.06.2007 року на отримання кредиту (на 1 арк. в 4 прим.); копія договору поруки №12/794П-07 від 25.06.2007 року (на 1 арк. в 4 прим.); копія додаткової угоди №б/н від 17.02.2009 року до договору поруки №12/794П-07 від 25.06.2007 року (на 1 арк. в 4 прим.);

Представник позивача вказує також на те, що згідно розрахунку заборгованості до позовної заяви про стягнення заборгованості, втрат від інфляційних процесів трьох процентів річних (по рішенню від 01.06.2011 року) - станом на 27.02.2023 року, ...вбачається, що сплата заборгованості по рішенню суду за період з 01.06.2011 по 25.06.2019 року, становить 100 446,68 грн. Залишок суми до стягнення по рішенню суду, становить 0,00 грн. Заборгованість сплачено 25.06.2019.

При цьому у іншій частині недоліки на які вказано в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, а саме те, щодо дати народження відповідача по справі ОСОБА_3 , не усунуто. Жодним чином заява не містить відомостей щодо уточнення в частині дати народження відповідача. При цьому у позовній заяві датою народження ОСОБА_3 , вказано 08.08.1969 року, тоді як у паспортному документі вказано 08.09.1969 року.

Вказане свідчить про те, що позивачем не усунуто недоліки на які було вказано в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії", № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Разом із тим, слід зазначити, що стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

В даному випадку, зазначена в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вимога, щодо усунення недоліків (надання документів, в тому числі і виконавчого напису, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню), не є надмірним формалізмом.

Таким чином з наведеного вбачається, що недоліки на які вказано в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2023 про залишення позовної заяви без руху усунуто частково. Отримана заява на виконання ухвали без руху по формі та змісту не усуває недоліки, що викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження без доданих до позовної заяви копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Вважає за необхідне вказати на те, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

Таким чином, з огляду на вказане, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Окрім того, право позивача на судовий захист не порушено, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3%, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи,якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош