ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м.Суми

Справа №587/163/23

Номер провадження 22-ц/816/1170/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Сапіча Володимира Михайловича та представника ОСОБА_4 - адвоката Кругляка Володимира Вікторовича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 червня 2023 року, ухваленого в м. Суми, у складі судді Черних О.М.,

в с т а н о в и в:

23 квітня 2023 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22 вересня 2012 року близько 17 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «МІТSUBISHI Outlender» д.н. НОМЕР_1 , на автодорозі «Суми-Полтава-Олександрія» рухалася в напрямку м. Суми, поблизу повороту на село Бездрик Сумського району допустила зіткнення з автомобілем «АLFА Romeo», д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 помер, зазначений автомобіль «АLFА Romeo» зазнав механічні ушкодження, і вартість відновлювального ремонту складає 13121 грн. 31 коп.

Окрім того, позивачі вказали, що ОСОБА_5 був сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , тому у зв`язку зі втратою близької людини їм була заподіяна моральна шкода. Зазначили, що їх спосіб життя змінився, вони не можуть вести активне соціальне життя, зі стресом у них погіршився стан здоров`я і взагалі змінилося життя. Посилаючись на те, що оскільки кримінальне провадження було закрите на підставі ст. 49 КК України і ОСОБА_4 звільнена від кримінальної відповідальності не з реабілітуючих обставин, вважали її належним відповідачем.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 13121,31 грн. в порядку відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 457571,90 грн. кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди та 12000 грн ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01 червня 2023 року позову задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь:

- ОСОБА_1 224000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_3 174000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_2 224000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 12000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів - адвокат Сапіч В.М., посилаючись на невідповідність рішенням суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення Сумського районного суду Сумської області від 01.06.2023 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13121,31 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1372715,8 грн. в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральної шкоди, з розрахунку по 457571,9 грн. кожному.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вина ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді підтверджена матеріалами кримінальної справи, що на думку апелянта дає право про повне задоволення позовних вимог позивачів про відшкодування завданої їм моральної шкоди на загальну суму 1372715,8 грн, яка є справедливою та обґрунтованою, обумовлена фізичними та душевними стражданнями, про які вказано в позовній заяві, а також з врахуванням особистості та майнового стану відповідачки.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 щодо відшкодування майнової шкоди в розмірі 13121,31 грн., пов`язаної з пошкодженням належного йому автомобіля «АLFА Romeo», з посиланням на те, що вказану шкоду повинна відшкодовувати ПАТ «ХДІ Страхування». Вважає, що шкода повинна відшкодовуватися в повному обсязі особою, яка її завдала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Кругляк В.В. також не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та відмовити в позовних вимогах.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не було враховано вину іншого водія, який на думку апелянта і створив небезпеку своїми діями. Не було враховано судом, що раніше ОСОБА_4 було відшкодовано позивачам збитки в розмірі 16000 грн на поховання та 60000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, звертає увагу на те, що не був врахований висновок останньої судової експертизи, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля АLFА Romeo ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1, п. 14.2 Правил дорожнього руху України і у нього була технічна можливість уникнути даної пригоди та його дії були у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, тоді як встановити причинний зв`язок у виникненні ДТП у діях МІТSUBISHI Outlender ОСОБА_4 неможливо. Вважає, що причиною настання суспільно-небезпечних наслідків стосовно ДТП є грубе порушення самим постраждалим вимог ПДР України, а тому немає жодних підстав для задоволення позовних вимог.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивачів - адвоката Сапіча В. М. не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - адвоката Кругляка В.В. слід частково задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до обвинувального акту, 22 вересня 2012 року близько 17.00 ОСОБА_4 керуючи автомобілем «МІТSUBISHI Outlender» д.н. НОМЕР_1 на автодорозі «Суми-Полтава-Олександрія» рухалася в напрямку м. Суми. Недалеко до повороту на село Бездрик Сумського району остання розпочала маневр обгону автомобіля «АLFА Romeo» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та невстановленого автомобіля ІЖ. У цей час водій ОСОБА_5 , не переконавшись в безпеці свого маневру, в порушення вимог пунктів 10.1 та 14.3 Правил дорожнього руху України почав виконувати обгін невстановленого автомобіля ІЖ. У цій ситуації ОСОБА_4 у порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, не прийняла негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки і продовжила виконання маневру обгону, що призвело до зіткнення автомобіля «АLFА Romeo» та «МІТSUBISHI Outlender». В свою чергу внаслідок попутного зіткнення автомобіль «АLFА Romeo» виїхав в правий кювет і перекинувся. В результаті чого водій автомобіля «АLFА Romeo» ОСОБА_5 отримав тілесні пошкодження від яких настала його смерть, а пасажирам вказаного автомобіля ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Після зіткнення, ОСОБА_4 , в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, не зупинила свій транспортний засіб, не вжила можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, не викликала карету швидкої медичної допомоги, залишила потерпілого без допомоги, з місця пригоди зникла. Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є «спричинення смерті потерпілого» та за ч. 1 ст. 135 КК України - завідомо залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли вона сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 19 грудня 2022 року обвинувачену ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135 КК України, ч. 2 ст. 286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000065 від 26 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України - закрито.

Цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «ХДІ страхування», що підтверджується копією договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2012 року укладеного між ПАТ «ХДІ страхування» та ОСОБА_4 , остання свою цивільну відповідальність застрахувала на одного потерпілого 100000,00 грн. - моральної шкоди та 50000,00 - матеріальної шкоди.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 140 від 29 січня 2013 року ринкова вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки «АLFА Romeo», д.н. НОМЕР_2 , станом на 22 вересня 2012 року складає 13121 грн. 31 коп.

За клопотання представника відповідача був досліджений висновок експертів №21738/30740-30741/16506/16507 від 24 жовтня 2022 року, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Alfa Romeo ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 14.2 «а» Правил дорожнього руху України, у нього була технічна можливість уникнути даної пригоди і його дії були в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Встановити причинний зв`язок у виникненні дорожньо-транспортної пригоди у діях водія Mitsubishi Outlander ОСОБА_4 неможливо.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, позивачі, втративши дуже близьку людину( сина та брата) зазначали моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях у зв`язку з протиправними діями відповідача, тому врахувавши принципи розумності, справедливості, пропорційності було визначено відшкодування моральної шкоди в розмірі по 224000 грн. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та 174000 грн - ОСОБА_3 .

Щодо матеріального відшкодування, то суд вважав, що оскільки ОСОБА_4 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «ХДІ страхування», то саме це товариство мало б відшкодувати ОСОБА_1 матеріальний збиток, як власнику автомобіля Alfa Romeo у розмірі 13121,31 грн., тому в цій частині в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4-7, 11, 16, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У пункті 1 статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу,розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У даному випадку, законодавчі обмеження встановлені ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що і було здійснено страховою компанією.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження 61-12032св19).

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, зазначивши про те, що оскільки ОСОБА_4 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «ХДІ страхування», то саме це страхове товариство мало б відшкодувати позивачу матеріальний збиток, як власнику автомобіля.

Звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи, про визнання її невинуватою у злочині, а передбачені законом підстави звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, визнаються нереабілітуючими.

З урахуванням того, що від кримінальної відповідальноcті може звільнятись лише та особа, яка зобов`язана її нести, вирішенню питання про звільнення від кримінальної відповідальності має передувати і точне встановлення фактичних обставин і правильна кваліфікація вчиненого злочину. На це орієнтує і Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, згідно якого при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися у тому, що діяння, яке поставлено особі у провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину, особа винувата у вчиненні останнього, а також, що умовами та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України та лише після цього має бути постановлено (ухвалено) відповідне судове рішення у визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України порядку.

Таким чином, ОСОБА_4 погоджуючись на звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та на закриття кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 49 КК України, що є нереабілітуючими підставами, погодилася, що судом точно встановлені фактичні обставини справи та дана правильна кваліфікація вчиненого нею злочинів, а судом було встановлено, що діяння, які поставлені останній у провину, дійсно мали місце, що вони містять відповідно склад злочину за .1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та остання винувата у їх вчиненні.

При цьому, слід звернути увагу, що при вирішенні питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , остання не заперечувала проти винесення такого рішення.

Отже, з точки зору цивільного судочинства, ухвала суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілих (позивачів) цивільно-процесуального права на пред`явлення позову, а відносини з відшкодування шкоди трансформуються в деліктні зобов`язання щодо відшкодування шкоди завданої злочином.

Таким чином, ухвала суду в даній справі про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 КК України, ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не звільняє останню від відшкодування шкоди, завданої злочином.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із ч. 1, 2 і 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність негативних наслідків, які настали для позивачів внаслідок вищевказаної ДТП, проте не всі обставини справи були взяті до уваги при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, судом визначено наступний до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 250 000 грн., а ОСОБА_3 - 200 000 грн., при цьому суд вірно застосував вимоги ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вказав, що з вказаних сум по 26000 грн кожному підлягає стягненню з ПраТ «ХДІ Страхування».

Поряд з цим, судом не враховано висновок комплексної судово-автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу за № 360/361 від 25.03.2013, відповідно до якої в даній дорожній ситуації в діях автомобіля «ALFA Romeo» н.з НОМЕР_2 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1, 14.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Також у діях водія автомобіля «МІТSUBISHI Outlender» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП ( а.с. 194-205, т. 1 кр.провад. №1-кп/587/3/15).

З даним висновком ОСОБА_4 погодилась, даючи згоду на закриття кримінального провадження. Даний висновок в повному обсязі не був спростований послідуючими експертизами, що були проведені під час розгляду кримінальної справи.

Отже, в даному випадку вбачається, що не лише винні дії водія ОСОБА_4 призвели до ДТП, відповідно й до його наслідків, а й винні дії іншого водія - потерпілого ОСОБА_5 .

Виходячи з висновку судово-автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу за № 360/361 від 25.03.2013 є підстави встановити вину ОСОБА_4 в розмірі 30%, а вину потерпілого ОСОБА_5 - в розмірі 70%.

Окрім того, судом не було враховано, що раніше представником ОСОБА_4 було відшкодовано позивачам кошти в розмірі 60 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується розпискою від 29.10.2013 ( а.с.74 т.1 кр. провадження №587/1105/13-к). Часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн кожному з позивачів останні підтвердили в суді апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, виходячи з 100% розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в 250000 грн; ОСОБА_3 в 200 000 грн, враховуючи добровільну сплату в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн та вини ОСОБА_4 в ДТП - 30%, з останньої слід стягнути моральну шкоду на користь потерпілих в такому розмірі:

ОСОБА_1 - 47 200 грн, із розрахунку (( 250000 - 26000)*30%) -20000);

ОСОБА_2 - 47 200 грн, із розрахунку ((250000 - 26000)*30%) -20000);

ОСОБА_3 - 32 200 грн, із розрахунку ((200000- 26000) *30%) -20000).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивачів відсутні, а апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначенні розміру моральної шкоди, присудженої до стягнення із ОСОБА_4 на користь позивачів.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат, та пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1207,8 грн.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За цих підстав судові витрати в розмірі 12212,20 грн компенсуються за рахунок держави.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_4 підлягає стягненню на її користь з держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7464 грн.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Сапіча Володимира Михайловича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кругляка Володимира Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 01 червня 2023 року змінити в частині розміру присудженої до стягнення суми морального відшкодування та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 47 200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 47 200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32 200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1207,80 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 7464 грн., сплачений за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина