ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9112/23 Справа № 213/1470/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовногопровадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/1470/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який навчається,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року, (суддя Мазуренко В.В.), ухвалене в приміщенні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 15 серпня 2023 року ,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь, на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви до суду до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час повнолітній син навчається на контрактній формі навчання в ФКС факультету Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту денного відділення. Вона працює та є особою з інвалідністю третьої групи. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина в період навчання не надає, син знаходиться на її утриманні. Їй відомо, що відповідач працює та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку, щомісячно, і до досягнення сином 23 років.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісячно, на період навчання, починаючи з 12 квітня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан сторін та їх повнолітнього сина, враховує потребу останнього у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання. При цьому суд враховує, що повнолітній син навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати, стипендію не отримує та потребує матеріальної допомоги. Батько в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча у відзиві не зазначив, що заперечує проти її надання. Оскільки, обов`язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання покладається на обох батьків, добровільне виконання цього обов`язку залежить від волі відповідача та не забезпечить стабільності в утриманні сина, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованою. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження потреби в розмірі аліментів саме в частині від доходу відповідача, у зв`язку із тим, що позивачка не надала хоча б орієнтовного переліку витрат, які потребує син у зв`язку з навчанням. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених йому для працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду останнім надано не було, так як і не було надано доказів перебування на його утриманні інших осіб. Виходячи з наведеного, керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності, та враховуючи, що утримувати повнолітнього сина зобов`язані обоє батьків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі частки заробітку (доходів) відповідача, оскільки відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина та такий розмір аліментів, на переконання суду, буде відповідати реальним потребам повнолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з його навчанням, а також матеріальному становищу сторін у справі та іншим встановленим обставинам.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач вважав рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, недотриманням норм процесуального права, тому просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що їх спільний син з позивачкою через війну був змушений покинути Україну та з березня 2022 року проживає в Угорщині, а до зареєстрованого місця проживання в Україні приїздив тільки двічі. З моменту досягнення повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) син постійно проживає за межами України та жодного дня не перебував за зареєстрованим місцем проживання, яке зареєстроване разом з позивачкою. Тому в розумінні ст. 199 СК України позивачка не відноситься до катерігорії «того з батьків, з ким проживає син», а тому не має права на звернення до суду з даним позовом. Долучені до позову витяги з реєстру територіальної громади засвідчують лише факт реєстрації та не є підтверджують факт спільного проживання з сина з позивачкою. Матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких витрат, пов`язаних з навчанням сина. Щодо порушення судом першої інстанції зазначає, що довідка КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 2» КМР № 174 була подана позивачкою до суду після подання позову, відкриття провадження і за відсутності відзиву, не була надіслана іншому учаснику справи.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить рішення суду залишити без змін, в задоволені апеляційної скарги відмовити, в обґрунтування відзиву посилається на обставини викладені в позовні заяві.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 15 березня 2005 року.

09 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується відповідним рішенням суду.

ОСОБА_3 є студентом першого курсу ФКС Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту денного відділення на контрактній основі, що підтверджується довідкою з місця навчання від 28 лютого 2023 року.

12 вересня 2022 року між позивачем та Придніпровською державною академією фізичної культури та спорту укладено договір № 06 про навчання ОСОБА_3 у закладі вищої освіти, загальна вартість освітньої послуги становить за 2022/2023 н.р. 16 870,00 грн.

Як видно із довідки КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа №2 № КМР №174 від 19 липня 2023 року ОСОБА_3 є вихованцем відділення плавання групи підготовки вищих досягнень. З березня 2022 року та по теперішній час він знаходиться в АДРЕСА_1 на навчально-тренувальному зборі під керівництвом тренера ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 20 липня 2023 року №ЕП-390/23 ОСОБА_3 в період з 24 лютого 2022 року по 21 липня 2023 року перетинав кордон: 10 вересня 2022 року в`їзд; 19 вересня 2022 року виїзд; 21 грудня 2022 року в`їзд; 14 січня 2023 року виїзд.

Позивач є особою з інвалідністю третьої групи та щомісячно отримує пенсію, розмір якої з січня 2023 року складає 2 760,00 грн щомісяця.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан сторін та їх повнолітнього сина, враховує потребу останнього у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання. При цьому суд враховує, що повнолітній син навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати, стипендію не отримує та потребує матеріальної допомоги. Батько в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча у відзиві не зазначив, що заперечує проти її надання. Оскільки, обов`язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання покладається на обох батьків, добровільне виконання цього обов`язку залежить від волі відповідача та не забезпечить стабільності в утриманні сина, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованою. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження потреби в розмірі аліментів саме в частині від доходу відповідача, у зв`язку із тим, що позивачка не надала хоча б орієнтовного переліку витрат, які потребує син у зв`язку з навчанням. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених йому для працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду останнім надано не було, так як і не було надано доказів перебування на його утриманні інших осіб. Виходячи з наведеного, керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності, та враховуючи, що утримувати повнолітнього сина зобов`язані обоє батьків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/5 частки заробітку (доходів) відповідача, оскільки відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина та такий розмір аліментів, на переконання суду, буде відповідати реальним потребам повнолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з його навчанням, а також матеріальному становищу сторін у справі та іншим встановленим обставинам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно довідки від 28 лютого 2023 року ОСОБА_3 є студентом першого курсу ФКС Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту денного відділення на контрактній основі.12 вересня 2022 року між позивачем та Придніпровською державною академією фізичної культури та спорту укладено договір № 06 про навчання ОСОБА_3 у закладі вищої освіти, загальна вартість освітньої послуги становить за 2022/2023 н.р. 16 870,00 грн.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20).

Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї повнолітньої дитини.

Не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не мала права звертатися до суду з даним позовом, оскільки син проживає закордоном.

Частина 3 статі 199 Сімейного кодексу України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання дитини з цим із батьків (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2022 року справа № 188/1029/19).

Колегія суддів виходить з того, що матеріали справи містять довідку Комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Криворізької міської ради від 19 липня 2023 року з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем відділення плавання закладу, ГПВД (групи підготовки вищих досягнень). З березня 2022 року і по теперішній час він знаходиться в АДРЕСА_1 на навчально-тренувальному зборі під керівництвом тренера-викладача ОСОБА_4 (а.с. 58).

Тобто, враховуючи специфіку навчального закладу, відсутність повнолітнього сина протягом певного терміну в Україні та його тимчасове проживання закордоном, колегія суддів не вважає підставою, яка припиняє його право на отримання аліментів у зв`язку з навчанням.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуальних строків подання вищевказаної довідки, колегією суддів відхиляються, як такі, що не тягнуть за собою скасування чи зміну рішення суду першої інстанції, адже, згідно частини 2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, тоді як у даному випадку судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення по суті заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не довела перед судом існування щомісячних витрат,пов`язаних з продовженням повнолітньої дитини навчання,не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на навчання, оскільки обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків. Крім того, сам факт навчання на денній формі є достатньою та беззаперечною обставиною того, що дитина потребує фінансової допомоги від своїх батьків.

До того ж, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, який може забезпечити свої мінімальні потреби та потреби повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням.

Згідно статі 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Однак, всупереч наведеному відповідачем ОСОБА_2 не надано до суду жодного доказу про його стан здоров`я, матеріальне становище чи перебування на його утриманні інших осіб, які суд першої інстанції міг би врахувати при визначені розміру аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти саме в розмірі частини його заробітку (доходу).

Згідно з частиною 3 статті 12, частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 також не надано.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції встановив баланс між обов`язками батьків по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

Апеляційна скарга відповідача не дає підстав для відмови у стягненні аліментів, оскільки, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих сторонами доказів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко