ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7507/23 Справа № 175/3374/21 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Дніпро цивільну справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021року (головуючий у 1 інстанції Васюченко О.Г.),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в позові пред`явленому до суду 20 серпня 2020року виклав вимоги до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності сторін на: земельну ділянку площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094; земельну ділянку площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ.А, загальною площею 147,2м2, по АДРЕСА_1 ; та вимагав визначити за ним частку в праві спільної власності на зазначене майно. Інша вимога зводилась до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 167180,00грн в якості компенсації частки автомобіля HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з припинення права спільної власності ОСОБА_1 на цей автомобіль.

Існування таких вимог ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що це майно було набуто у власність за час шлюбу між ним та ОСОБА_2 з моменту його реєстрації Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану, 10 жовтня 2010року - актовий запис № 611, по час його розірвання на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018року.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечила позовні вимоги, стверджуючи що все зазначене позивачем майно, хоч і придбане в період шлюбу, однак за власні кошти відповідачки кошти батьків, кредитні кошти від заставного майна і позичені кошти, котрі повертала сама відповідач. Спірний автомобіль, згідно пояснень відповідачки, вона придбала за кошти виручені від продажу іншого автомобілю, який належав їй до шлюбу. За таких обставин ОСОБА_2 наполягала на тому, що все перелічене у позовній заяві майно є особистою власністю останньої.

Інші заперечення ОСОБА_2 зводилась до того, що після укладення шлюбу подружжя не проживало разом, позивач фактично проживав у місті Києві, а відповідач в Дніпропетровській області, та подружжя ніколи не вело спільного господарства, відповідач мала місце роботи та постійне джерело доходів, а позивач не підтвердив того, що він мав дохід.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Суд зробив висновок про те, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт придбання майна за спільні кошти подружжя. Та суд виходив з того, що позивачем не доведено того, що він дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, вкладав кошти в будівництво і вносив свій заробіток до сімейного бюджету. На противагу цьому, суд керувався відомостями трудової книжки ОСОБА_2 , яка працювала з 12 грудня 2006року по 06 червня 2019року і мала постійний дохід. З огляду на це, суд вважав що позивач не підтвердив свого права на все наведене в позові майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

При вирішенні вимог про визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на спірне майно, суд першої інстанції взяв до уваги Кредитний договір від 01 серпня 2008року укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» на суму 130000,00доларів США та виснував, що ці кошти відповідачка витратила на придбання земельної ділянки та побудови власного спірного житла. Водночас, згідно висновків суду, ОСОБА_2 16 березня 2012року для погашення кредиту взяла в борг в ОСОБА_4 70000,00доларів США і самостійно погасила цю заборгованість в тому числі за рахунок належних їй до укладення шлюбу двох квартир.

Щодо земельних ділянок, суд вважав підтвердженим, що вони придбані відповідачкою за власні кошти і кредитні кошти від заставленого майна, яке належало їй до шлюбу та під час шлюбу відбулась лише формальна реєстрація права. Водночас суд виходив з того, що земельну ділянку площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 було сформовано до реєстрації шлюбу, та з цією обставиною суд пов`язував момент виникнення права власності. З приводу земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 суд посилався на положення Сімейного кодексу України та розглядав наведену земельну ділянку як таку що набута в порядку приватизації і є приватною власністю відповідачки, яка реалізувала своє право на приватизацію. Щодо права спільної власності позивача на цю землю в зв`язку з вимогами позивача про право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого на спірній земельні ділянці суд розмірковував про недоведеність права позивача на цей будинок, і за таких умов і про відсутність у нього права на земельну ділянку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021року скасовано, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано спільною сумісною власністю земельну ділянку площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094; земельну ділянку площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та автомобіль HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на цього майна. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що відповідач не надала доказів того, що спірне майно було придбане нею за особисті кошти та рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 167180,00грн в якості компенсації частки автомобіля HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з припиненням права спільної власності ОСОБА_1 на цей автомобіль висновки суду зводились до відсутності правових підстав для стягнення грошової компенсації з відповідачки, яка на таке не погоджувалась.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 липня 2023року скасувала постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022року та передала справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно висновків касаційного суду, апеляційний суд фактично не вирішив чи мали місце обставини якими обґрунтовувались заперечення відповідачки щодо набуття спірного майна за рахунок кредитних коштів в розмірі 130000,00доларів США і коштів отриманих відповідачкою у фізичної особи в борг в розмірі 70000,00доларів США і не з`ясував джерела, за які було придане спірне майно, та якими доказами вони підтверджуються.

Та поза увагою апеляційного суду залишились обставини щодо набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 в порядку приватизації і суд не зробив правовий висновок з приводу того, чи підлягає така земельна ділянка поділу.

Незаконність висновків апеляційного суду в частині вимог позивача в задоволенні яких відмовлено, касаційний суд вбачав у тім, що такі висновки суперечать висновку викладеному Великою Палатою Верховного суду в постанові від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , його представник адвокат Патика Андрій Володимирович виклав вимоги про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що висновки суду про постійний стабільний дохід відповідачки суд зробив на підставі трудової книжки з якої таких обставин не вбачається, також матеріали справи не містять доказів отримання відповідачкою додаткового доходу від здачі в оренду квартири АДРЕСА_2 , так як договір оренди, сам по собі не може слугувати доказом отримання доходів.

Також заявник стверджував про те, що не відповідають обставинам справи висновки суду з приводу того, що відповідач отримала кошти в розмірі 130000,00доларів США на підставі Кредитного договору № 0 від 01 серпня 2008року на строк до 31 липня 2018року, сплачувала за цим договором і не повідомила обставин щодо дати погашення кредиту та сплачених нею на це сум. Також недоведені належними і допустимими доказами обставини щодо придбання за ці кошти земельних ділянок чи щодо витрачання цих коштів на будівництво спірного будинку. В заперечення цих висновків суду, позивач навів ту обставину що відповідачка в день оформлення кредитних відносин 01 серпня 2008року придбала квартиру АДРЕСА_3 , яку ОСОБА_2 переобладнала та використовувала в своїй підприємницькій діяльності.

Інше обґрунтування апеляційної скарги заявником зводилась до того, що матеріали справи не містять розписок про взяття відповідачкою в борг коштів для погашення заборгованості за споживчим кредитом, невідомі умови кредитування, також із наданих доказів не вбачається що в рахунок погашення за кредитом та позикою відповідач продавала належне їй нерухоме майно, що було придбане до шлюбу.

Водночас, заявник стверджував про його участь в будівництві спірного будинку своєю особистою працею як інженера-будівельника та дипломованого фахівця за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво». Та заявник як власник частки у праві власності на будинок може претендувати також і на частку в праві власності на земельну ділянку на котрій такий будинок розташовується.

Інший довід апеляційної скарги зводився до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, який не переконався у належності повноважень представника відповідача та приймав докази подані в порушення порядку визначеного нормами процесуального права.

Згідно додаткових пояснень від 06 грудня 2023року представника позивача адвоката Патика Андрія Володимировича, позивач погодився із запереченнями відповідачки в частині належності їй на праві особистої приватної власності земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094, яку вона безоплатно отримала для ведення особистого селянського господарства.

Водночас в підтвердження своїх вимог щодо участі позивача в будівництві спірного будинку, заявник звертав увагу суду на ту обставину, що в Повідомленні про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 від 12 грудня 2011року відповідальним за виконання будівельних робіт спірного житлового будинку був саме позивач ОСОБА_1 , а генеральним підрядником ТОВ «Будпрофі» в якому позивач на той час працював.

У відзиві та письмових поясненнях на апеляційну скаргу представники відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Ялова Юлія Олександрівна та ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної скарги, заявляли що обставини якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої апеляційні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Та вірні висновки суду з приводу того, що відповідачка працювала в період шлюбу і мала дохід, а позивач не витрачав жодних коштів на придбання і утримання спірного майна, та сторони не вели спільне господарство. Також заявники стверджували, що відповідачка завчасно ще до укладення шлюбу планувала придбати земельні ділянки,- на що брались кредитні кошти в установах банку,- та в силу різних причин оформлення права на землю відбулось вже під час шлюбу. Водночас позивач не довів того, що будівництво будинку здійснювалось ним особисто, як інженером будівельником, оскільки диплом спеціаліста цього фаху, останнім подано з порушенням норм процесуального права вже в апеляційному суді.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 , пояснення представника позивача ОСОБА_3 , за відсутності ОСОБА_1 повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та інші письмові докази що знаходяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 10 жовтня 2010року; шлюб розірваний Бабушкінським районним судом 10 серпня 2018року, в рішенні йдеться про те, що «сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та сім`я фактично розпалася» /том І а.с.11-12/.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 147,2кв.м, житловою площею 60,3кв.м по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 27 грудня 2014року індексний номер 31792524 /том І а.с.167/; Рішення Про надання дозволу ОСОБА_2 на будівництво по АДРЕСА_1 від 19 січня 2011року /том І а.с.185/; Повідомлення про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 від 12 грудня 2011року, в якому поміж іншого йдеться про те, що відповідальним за виконання робіт по будівництву індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 головний інженер Наказ № 251 від 10 жовтня 2011року, генеральний підрядник ТОВ «Будпрофі» /том І а.с.182-183,186-189/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності у ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 147,2м2 по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,12га, кадастровий номер :02:001:0245, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виникло на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 27 грудня 2014року /том І а.с.88, 92, 181/.

За змістом Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 884659 земельна ділянка площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 листопада 2010року № 2416 ВРВ599671 ВРВ599672 /том І а.с.166/.

Земельна ділянка площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 14 жовтня 2014року /том І а.с.161/; проект землеустрою щодо відведення вказаною земельної ділянки ОСОБА_2 погоджено Управлінням Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області 04 вересня 2014року /том І а.с.163-164/ за Рішенням Кіровської селищної ради № 563-28/VІ від 03 липня 2014року /том І а.с.165/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності у ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 виникло на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 14 жовтня 2014року /том І а.с.90, 162/.

У Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованому 09 вересня 2014року, йдеться про реєстрацію Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18 серпня 2014року з приводу земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094, цільове призначення 01.03 землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства /том І а.с.152-153/.

Згідно Інформації з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 26 серпня 2021року за ОСОБА_2 29 березня 2013року зареєстровано транспортний засіб автомобіль HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі вантажно-митної декларації № 125110003/2/124161 від 17 жовтня 2012року та довідки-рахунку серії ААВ № 147249 від 21 березня 2013року /том І а.с.27, 104/; придбанню даного транспортного засобу передувала реалізація ОСОБА_2 транспортного засобу автомобілю TOYOTA RAV4 належного їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 31 серпня 2007року.

В письмовому Звіті про оцінку земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 визначено її ринкову вартість станом на 13 серпня 2021року в розмірі 103043,00грн, що становило 3849,42долари США /том І а.с.28-43/.

В письмовому Звіті про оцінку земельної ділянки площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 визначено її ринкову вартість станом на 13 серпня 2021року в розмірі 315168,00грн, що становило 11773,79доларів США /том І а.с.13-27/.

В письмовому Звіті про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ.А, загальною площею 147,2м2, тераса літ.а, сарай літ.Б, вбиральня літ.В, яма зливна ЗЯ, колонку літ.К, замощення літ.І, споруди №1-4 по АДРЕСА_1 визначено його ринкову вартість станом на 13 серпня 2021року в розмірі 2 252 307грн, що становило 84 139,89доларів США /том І а.с.44-65/.

Згідно письмового Звіту про оцінку автомобілю HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 16 серпня 2021року цей автомобіль вартував 334 360,00грн /том І а.с.66-87/.

Згідно Договору іпотеки № 0/0/3 від 01 серпня 2008року іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_4 в рахунок забезпечення виконання грошових зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 серпня 2008року про надання кредитних коштів в сумі 130 000,00доларів США що складало 629863,00грн, з строком повернення до 31 липня 2018року /том І а.с.158-160/.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в реєстр був внесений запис про іпотеку № 18698763 дата реєстрації 25 січня 2017року на підставі Договору іпотеки № 118 від 25 січня 2017року, на виконання Договору про надання споживчого кредиту від 25 січня 2017року, строк виконання основного зобов`язання 31 липня 2023року, розмір зобов`язання 710423,52грн, іпотекодержатель АТ «УкрСиббанк», іпотекодавець ОСОБА_2 ; іпотека припинена 26 вересня 2018року /том І а.с.235/; інший запис про іпотеку № 18698763 дата реєстрації 25 січня 2017року на підставі Договору іпотеки № 5161 від 01 серпня 2008року, строк виконання основного зобов`язання 31 липня 2018року, розмір зобов`язання 130000,00доларів США, іпотекодержатель АТ «УкрСиббанк», іпотекодавець ОСОБА_2 ; іпотека припинена 01 березня 2017року /том І а.с.235/.

Та 01 серпня 2008року ОСОБА_2 відповідно до змісту Договору купівлі-продажу придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 за 352640,00грн /том І а.с.194-195/.

Згідно Договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 25 січня 2017року ОСОБА_2 отримала в АТ «УкрСиббанк» 710423,52грн, цільове призначення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_6 , з кінцевим терміном погашення 31 липня 2023року; виконання зобов`язання було забезпечено іпотекою, ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_4 .

Матеріали справи містять Довідку АТ «УкрСиббанк» № 162/68-18-33 від 15 травня 2018року надану ОСОБА_2 про те, що вона як клієнт не має станом на дату складення довідки отриманих та непогашених кредитів в цьому Банку /том І а.с.157/.

Згідно Договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005року ВСВ № 632019 покупець ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_4 /том І а.с.190/.

Відповідно до Договору оренди від 12 листопада 2012року ОСОБА_2 в період часу з 12 листопада 2012року по 11 листопада 2013року домовилась з ОСОБА_6 про здачу в оренду належної орендодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005року ВСВ № 632019 квартири АДРЕСА_4 за 6400,00грн, що становило в еквіваленті 800,00доларів США /том І а.с.168-175/; Додатковою угодою № 1, № 2, № 3, № 4 та № 5 до Договору оренди строк оренди подовжено з 12 листопада 2013року по 11 листопада 2014року, з 12 листопада 2014року по 11 листопада 2015року, з 12 листопада 2015року по 11 листопада 2016року, з 12 листопада 2015року по 11 листопада 2016року, з 12 листопада 2016року по 11 листопада 2017року та з 12 листопада 2017року по 11 листопада 2018року /том І а.с.176, 177, 178, 179, 180/.

23 листопада 2018року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_4 за 1 252 213,00грн /копія Договору купівлі-продажу том І а.с.191-192/.

В розписці, наданій відповідачем ОСОБА_2 , зазначено, що 23 листопада 2018року ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 70000,00доларів США в рахунок остаточного погашення боргу за договором позики від 16 вересня 2012року. Також в ній йдеться про те, що в період з 2013року по 2018рік ОСОБА_2 повернула ОСОБА_4 60000,00доларів США /том І а.с.193/.

14 березня 2019року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_3 за 909 987,00грн /копія Договору купівлі-продажу том І а.с.196/.

За змістом Трудової книжки НОМЕР_7 долученої до письмового пояснення адресованого апеляційному суду - ОСОБА_2 в період часу з 12 грудня 2006 року по 06 червня 2019року працювала на посаді директора Приватного підприємства «Зручна подорож» /том ІІ а.с.14/.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучив Диплом про закінчення у 2005році Київського національного університету будівництва і архітектури і отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво» та здобуття кваліфікації інженер-будівельник /том І а.с.243/; також згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2005року по 3 квартал 2018року отримував заробітну плату в ТОВ «ІБК`Центробуд» 2005-2007, ТОВ «Сосновий квартал» 2007-2008, ТОВ «Укрспецмонтаж» 2008 та ТОВ «Будпрофі», ТОВ «Будпрофі плюс» і ТОВ «Будпрофі груп» 2009-2018 /том І а.с.244-246/.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_1 вважав, що хоч майно і було набуте під час шлюбу, воно не вважається спільною сумісною власністю, так як придбане за особисті кошти ОСОБА_2 , та позивач не довів його участі коштами або працею в набутті цього майна.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції частково не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції виходить з того, що шлюб мав місце, та придбання спірного майна відбулось з 10 листопада 2010року по 27 грудня 2014року в період дії Сімейного кодексу України - СК України, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та у розумінні положень статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За встановлених обставин у даній справі, жодна з сторін не заперечувала факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 жовтня 2010року, який розірваний Бабушкінським районним судом 10 серпня 2018року.

Тож розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права презюмується що особи які зареєстрували в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюб - складали сім`ю, тобто спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та саме з фактом реєстрації чинне законодавства пов`язує наявність правових підстав для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Враховуючи ненадання сторонами жодних доказів з приводу обставин щодо проживання чи не проживання сім`ї в період часу з 10 жовтня 2010року по 10 серпня 2018року, побуту сім`ї, ведення спільного господарства, суд першої інстанції безпідставно погодився із ключовими аргументами висунутими відповідачкою з приводу того, що позивач не проживав з відповідачкою однією сім`є, не брав участі у веденні спільного господарства чи не ніс витрат на утримання сім`ї. Відмова суду розглядати ключові аргументи позивача не може бути сумісною із принципом верховенства права та вважатися позбавленою свавілля.

Ніщо не вказує на те, що в зазначений період сім`я носила формальних характер, в рішенні Бабушкінського районного суду 10 серпня 2018року йдеться про те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та сім`я фактично «розпалася», однак із змісту цього рішення вбачається що суд констатував ці обставини на час вирішення спору та розірвання шлюбу. Немає жодних висновків суду за період що передував цьому рішенню.

За таких умов, заперечення відповідачки про відсутність сім`ї з елементами спільного проживання, спільного побуту та ведення спільного господарства не знаходять свого підтвердження в ході судового розгляду.

Заразом, суд першої інстанції обґрунтовано керувався частинами першою та другою статті 60 СК України за змістом яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За змістом наведених норм, договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

У даній справі предметом спору є:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 збудований в період часу починаючи з 19 січня 2011року по 27 грудня 2014року;

земельна ділянка площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 право власності на яку виникло на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 листопада 2010року № 2416 ВРВ599671 ВРВ599672;

земельна ділянка площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 право власності на яку виникло на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 14 жовтня 2014року;

та транспортний засіб автомобіль HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 29 березня 2013року на підставі вантажно-митної декларації № 125110003/2/124161 від 17 жовтня 2012року та довідки-рахунку серії ААВ № 147249 від 21 березня 2013року.

Та наявність зазначених обставин щодо часу та підстав виникнення права власності на спірне майно суд обґрунтовано пов`язував із відомостями що містяться у відповідних договорах, свідоцтвах та відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ щодо зареєстрованих транспортних засобів.

Тож беззаперечною є та обставина що все спірне майно було набуте у власність в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

Водночас сам по собі факт набуття права власності на майно під час перебування у шлюбі, без врахування положень статті 57 СК України та підстав такого набуття, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Пункт другий та третій частини першої статті 57 СК України відносить до особистої приватної власності дружини та чоловіка майно, набуте ними, за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто.

Відповідач ОСОБА_2 стверджувала про те, що у неї виникло право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 57 СК України стверджуючи що його збудовано за особисті кошти без трудових чи грошових затрат другого з подружжя.

За змістом наведеної норми ОСОБА_2 мала довести, що спірний будинок набутий за особисті кошти останньої та позивач не ніс фінансових витрат і не приймав участі своєю працею в набутті цього майна.

За встановлених обставин підтверджено, що 01 серпня 2008року іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_4 в рахунок забезпечення виконання грошових зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 серпня 2008року про надання кредитних коштів в сумі 130 000,00доларів США що складало 629863,00грн, з строком повернення до 31 липня 2018року частину з яких в розмірі 352640,00грн ОСОБА_2 01 серпня 2008року потратила на придбання в особисту приватну власність квартири АДРЕСА_3 за 352640,00грн, що остання підтвердила в засіданні апеляційного суду.

За таким умов не може йти мова про використання всіх коштів отриманих в позику для потреб сім`ї і їх використання в інтересах сім`ї.

Отримання решти коштів що залишилися після придбання в особисту власність квартири АДРЕСА_3 в сумі 277223,00грн ОСОБА_2 пов`язувала із придбанням спірних: земельної ділянки площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та будівництвом на цій земельній ділянці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Беззаперечною є ті обставини з якими сторони пов`язували правові підстави для виникнення права власності на спірний будинок, котрий являється новоствореним нерухомим майном збудованим в період з часу з моменту ухвалення рішення Про надання дозволу ОСОБА_2 на будівництво по АДРЕСА_1 від 19 січня 2011року, Повідомлення про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 від 12 грудня 2011року та закінчення будівництва з оформленням і видачею Свідоцтва про право власності від 27 грудня 2014року.

Водночас відповідачем не підтверджено за кошти в якому розмірі була придбана земельна ділянка площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та яка вартість робіт і матеріалів по будівництву спірного нерухомого майна; також відсутні відомості з приводу того в якому розмірі та які витрати несли сторони, оскільки наданий в засіданні апеляційного суду відповідачкою рукописний перелік матеріалів та робіт не є належним та допустимим доказом на підставі якого суд може пересвідчитися в походженні та розмірі коштів затрачених на будівництво. Та процес будівництва носив тривалий характер і не охоплювався одноразовим платежем.

Разом з тим, не підтверджені в суді обставини щодо доходу ОСОБА_2 на час придбання земельної ділянки площею 0,12га і виконання робіт в розмірі достатньому для того, щоб покрити всі ці видатки.

Посилання відповідачки на обставини щодо її працевлаштування про що свідчить запис в трудовій книжці останньої не є підтвердженням отримання нею доходу який можна було б віднести до особистої приватної власності дружини.

В розумінні частини другої статті 61 СК України заробітна плата та інші доходи одержані одним із подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності.

До об`єктів права спільної сумісної власності відносяться також доходи-заробітна плата ОСОБА_1 в ТОВ «Будпрофі», ТОВ «Будпрофі плюс» і ТОВ «Будпрофі груп» в період часу з 2009 по 2018роки.

Виходячи з положень частини першої статті 58 СК України ОСОБА_2 має право на доходи отримані від оренди квартири АДРЕСА_4 , яка була її особистою приватною власністю, однак Договір оренди від 12 листопада 2012року та Додаткові угоди щодо продовження строку оренди не є належними та допустимими доказами отримання відповідачкою доходу. Відповідач не надала жодного документального доказу з приводу отримання коштів за оренду, які би були належними письмовими доказами.

Визначальним у даних спірних відносинах є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про фактичне виконання цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову виконання договору згідно його змісту.

Надані відповідачкою письмові докази щодо придбання товарно-матеріальних цінностей не вказують на те, що виключно відповідач несла особисті грошові затрати на будівництво спірного будинку та того, що позивач не брав участь в цьому своєю працею або коштами.

Наявність витрати всієї суми кредиту на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_5 ставиться під сумнів також з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 не довела цільового призначення кредитних коштів того, що кредит брався на потреби будівництва і отримані 01 серпня 2008року кредитні кошти були потрачені на будівництво яке почалось тільки в січні-грудні 2011року.

Заразом, придбання квартири в день отримання кредитних коштів у розмірі 130000,00доларів США не можна також розцінювати як укладення кредитного договору в інтересах сім`ї, яку було утворено згодом через значний проміжок часу.

З огляду на це, зобов`язання з повернення кредитну за таким договором не виникло в позивача та сплата боргів відповідачкою за таким договором за рахунок особистого майна не може враховуватись під час спору про поділ майна подружжя чи боргових зобов`язань.

За таких умов перекредитування за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 25 січня 2017року за яким ОСОБА_2 отримала в АТ «УкрСиббанк» 710423,52грн для погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті теж не створювало для позивача, як одного із подружжя правового обов`язку щодо погашення зазначеної в цьому договорі суми позики. Та за встановлених обставин не вплинули на обсяг прав та обов`язків подружжя та обставина що зазначені кредитні зобов`язання з боку ОСОБА_2 були виконані за рахунок реалізації належного їй на праві особистої власності нерухомого майна.

Так само з наданої відповідачкою розписки про передачу з боку ОСОБА_2 . 23 листопада 2018року ОСОБА_4 70000,00доларів США в рахунок остаточного погашення боргу за договором позики від 16 вересня 2012року не вбачається що мова йшла про кошти які були отримані на будівництво спірного майна чи в інший спосіб витрачені на потреби сім`ї відповідач не надала доказів що кошти в зазначеній в розписці сумі були витрачені на будівництво, що створювало би для другого з подружжя обов`язок по погашенню частини такої позики чи давало би правові підстави для включення цих боргових зобов`язань до спільного майна подружжя та їх поділ. Відсутність спрямованої на отримання таких сум згоди з боку позивача означає, що він як один з подружжя не виявляв волю на отримання позики, не брав участі у витраті таких коштів і не набув боргових зобов`язань з цього приводу.

За загальним правилом визначеним статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Визначальним у даній справі є не тільки безпосередньо факт передачі коштів в рахунок позики, а й характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, так само встановлення обставин з приводу згоди одного з подружжя на таку угоду викладеної в заяві з додержанням письмової форми для цих умов та нотаріального посвідчення, після чого її можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту правочину.

Разом з тим, суд розцінює участь позивача ОСОБА_1 в будівництві будинку з огляду на те, що останній в Повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 12 грудня 2011року визначений відповідальним за виконання робіт по будівництву індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , як головний інженер ТОВ «Будпрофі» та вважає що останній діяв як працівник якому виплачувалась заробітна платня.

Отже не спростована презумція спільного набуття сторонами в період шлюбу у власність житлового будинку по АДРЕСА_1 , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, не підтверджено придбання земельної ділянки площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 листопада 2010року за кредитні кошти.

ОСОБА_2 не підтвердила, що набуття земельної ділянки площею 0,12га за договором купівлі-продажу від 10 листопада 2010року потребувало значних фінансових витрат, які одноосібно понесла відповідач.

Сам факт здійснення землевпорядних робіт і підготовки документів необхідних для оформлення купівлі-продажу без підтвердження джерела походження коштів за які таку землю було придбане не являється достатнім для висновку про її придбання за особисті кошти відповідачки.

Вирішуючи спір в частині вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 суд виходить з того, що це майно отримане у власність відповідачкою в порядку реалізації права не безоплатну приватизацію. У даній справі представник позивача адвокат Патика А.В. визнав обставини якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення в цій частині.

У цьому аспекті, з урахуванням положень чинного законодавства за умовами якого окрема земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, та беручи до уваги ставлення до цих позовних вимог з боку позивача, апеляційний суд вважає що земельна ділянка площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094, яка належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 14 жовтня 2014року являється об`єктом особистої приватної власності останньої.

Також апеляційний суд виходить з того, що позивачем не доведені обставини щодо його участі коштами в придбанні спірного автомобіля HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В судовому засіданні знайшли підтвердження обставини з приводу того, що відповідачці належав автомобіль TOYOTA RAV4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 31 серпня 2007року та були правові підстави для віднесення цього майна до особистої приватної власності ОСОБА_2 . Та позивачем в жодний спосіб не спростовані обставини з приводу того, що саме за кошти виручені від продажу особистої приватної власності відповідачки, останньою було набуто у власність автомобіль HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, сторонами не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вони не змогли повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. Сторони беззаперечно мали можливість реалізувати свої права в повному обсязі, та саме сторони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ними процесуальних дій.

За встановлених судом обставин, відповідач ОСОБА_2 не спростувала вимог позивача та не надала доказів в підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої заперечення щодо підстав для визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ А, загальною площею 147,2м2, по АДРЕСА_1 .

Водночас апеляційний суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням наведених в рішенні умов вважає, що, підтверджені обставини які свідчать про набуття ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 та автомобіля HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 хоч і в період шлюбу, але в прядку і за кошти, які належали їй особисто.

Та суд виходить з того, що згідно положень частини першої та другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором та вважає, що при вирішенні спору про поділ майна в даній справі сторони не навели обставин, що мають істотне значення з огляду на які суд міг би відступити від засади рівності часток подружжя.

У такий спосіб, на думку суду, буде забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи і висновки суду, не відповідають обставинам справи що, відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та часткового задоволення позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. Визнавши спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ А, загальною площею 147,2м2, по АДРЕСА_1 , та визнавши за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності за кожним на частку в праві власності на це майно. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,0413га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0094 та автомобіля HYUNDAI IX35, 2012року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 слід відмовити.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 судові витрати понесені сторонами в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції відповідно до вимог статті 141 ЦПК України не підлягають перерозподілу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2021року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ А, загальною площею 147,2м2, по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,12га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0245 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ А, загальною площею 147,2м2, по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2023року.

Судді: