справа №176/1076/23
провадження №2/176/530/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

з участю секретаря с/з Ханіної М.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Брагін Дмитро Олександрович до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023р. ОСОБА_1 через свого повноважного представника, адвоката Брагіна Д.О. звернувся до суду з позовом та, в подальшому уточнивши свій позов до АТ «Райффайзен Банк Аваль», просив скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер ВП №30863453 виданою 13.12.2016 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головним державним виконавцем Балдинюк М.Ю.

Позов мотивує тим, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23.06.2011 року по цивільній справі №2-17/2011 з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 7868120,37 грн. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2011р. рішення районного суду змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку суму 6196450,72 грн. Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» були виконані в повному обсязі, а предмет іпотеки реалізовано, останній звернувся до банку з відповідним позовом про зняття арешту з майна. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 08.10.2020 року було скасовано арешти, які накладені на все його нерухоме майно. Рішення суду було виконано відповідачем і позивач вважав, що всі арешти з майна скасовано. Після введення на початку 2022 року бойових дій російською федерацією в м. Маріуполі Донецької області, ОСОБА_1 був вимушений із родиною евакуюватися з окупованої території в інше безпечніше місце м. Жовті Води Кам`янського району Дніпропетровської області. 23.06.2022 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 . 06.04.2023 року він звернувся до державного нотаріуса Жовтоводськолї державної нотаріальної контори з приводу продажу даної квартири, однак йому було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно позивача за винятком нежитлової будівлі та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0161, розташованих у АДРЕСА_2 , накладено арешт, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Наявність арешту нерухомого майна позбавляє його можливості для здійснення права власності на належне йому майно. Ухвалою суду від 18 травня 2023р. відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою від третьої особи було витребувано належним чином засвідчену копію постанови про арешт майна боржника по виконавчому провадженню ВП №30863453 виданої 13.12.2016 року винесену головним державним виконавцем Балдинюком М.Ю.

07.06.2023 року судом від головного державного виконавця Балдинюка М.Ю., який помилково вирішив, що він є представником відповідача, а не третьої особи до суду надійшов відзив на позов, який суд розцінює як письмові пояснення по суті справи від третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, оскільки цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено подання відзиву іншими учасниками справи, окрім відповідача.

Так, у своїх поясненнях, Головний державний виконавець Балдинюк М.Ю. зазначив, що згідно даних Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебував виконавчий лист від 14.12.2011 №2-17/11 Володарського районного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 6196450,71 грн. (№ВП 30863453). 26.01.2013 на виконання вимог ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. На підставі вищезазначеного, до Державного реєстру речових прав були внесені дані про обтяження номер запису про обтяження 18218576. 22.03.2013, на виконання вимог п.3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак, законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження, або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав, до запису про обтяження №18218576 додано сканкопію постанови про зняття арешту з майна ВП №30863453 від 13.12.2016 року, якою було знято арешт з майна боржника, що не було реалізовано в процесі примусового виконання. Тобто відомості щодо існування постанови про арешт майна боржника, серія та номер ВП №30863453 виданої 13.12.2016 у відділі відсутні. Надати більш детальну інформацію за вищезазначеним виконавчим провадженням, до введення військового стану, не має можливості, у зв`язку з тим, що всі виконавчі провадження та інші документи в паперовому вигляді перебували за місцем реєстрації відділу у м. Краматорськ. Документи, що були винесені у 2012-2013 роках, були залишені у м. Донецьку, яке станом на 16.05.2023 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією.

Від відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» відзиву на позов до суду не надходило, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛст.1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіямист.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

Ст.41Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку,визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст.319,321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.11,57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може накладати арешт на майно боржника.

Крім того,відповідно до ст.50 зазначеного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 взятий на облік по м. Жовті Води Дніпропетровської області, як внутрішньо переміщена особа 16 серпня 2022 року. (а.с.6)

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 23.06.2011 року по цивільній справі №2-17/2011 з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 7868120,37 грн. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2011р. рішення районного суду змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку суму 6196450,72 грн. Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» були виконані в повному обсязі, а предмет іпотеки реалізовано, останній звернувся до банку з відповідним позовом про зняття арешту з майна.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 08.10.2020 року справа №222/935/20 позов ОСОБА_1 до Ніколтського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відділ примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звільнення майна з-під арешту було задоволено. Скасовано арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 за виконавчими провадженнями 37640233, ВП №32321381, ВП № 21472994. (а.с.8-9)

Згідно з постановою головного державного виконавця Балдинюка М.Ю. Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.12.2016 року було звільнено з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.01.2012 року за виконавчим провадженням №30863453, належне на праві власності ОСОБА_1 : нежитлову будівл. А-5, підвал А/п у цілому, загальною площею -1403,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення 1,2,3,4,5,6. Земельну ділянку, загальною площею 0,0422 га, кадастровий номер №:04:002:0161, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на дату подачі даної позовної заяви відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якого у зв`язку з реорганізацією перейшли повноваження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), не має статусу юридичної особи і є структурним підрозділом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно даних Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебував виконавчий лист від 14.12.2011 №2-17/11 Володарського районного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 6196450,71 грн. (№ВП 30863453). 26.01.2013 на виконання вимог ст.. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. На підставі вищезазначеного, до Державного реєстру речових прав були внесені дані про обтяження номер запису про обтяження 18218576.

22.03.2013, на виконання вимог п.3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

За поясненнями представника третьої особи, ЗУ «Про виконавче провадження», що діяв на той час, не вимагав скасування арешту, накладеного на майно боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, з його пояснень, можна зробити висновок, що на сьогоднішній день, виконавчого провадження ВП №30863453, яке відкрито13.12.2016 року не існує.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Так, аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

В цій справі судом достовірно встановлено, що арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 було накладено постановою державного виконавця в рамках примусового виконання рішення Володарського районного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 6196450,71 грн. виконавче провадження №ВП 30863453.

На підставі цієї постанови державного виконавця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було внесено запис про обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , який є чинним до теперішнього часу.

В подальшому 22.03.2013р. виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р.

Спірна Постанова про накладення арешту на майно позивача не була предметом дослідження при розгляді даної справи, оскільки її доля наразі невідома, оскільки за поясненнями представника третьої особи всі виконавчі провадження та інші документи в паперовому вигляді перебували за місцем реєстрації відділу у м. Краматорськ. Документи, що були винесені у 2012-2013 роках, були залишені у м. Донецьку, яке, станом на дату розгляду цієї справи є тимчасово окупованою російською федерацією територією.

За змістом ст.47,50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, таке повернення, як зазначав представник третьої особи, дійсно не передбачало самостійного зняття державним виконавцем арешту майна боржника.

Однак, суд вважає, що арешт нерухомого майна боржника за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, за захистом якого вона може звернутися до суду.

Суду не було надано доказів того, що виконавчий лист №2-17/11 від 14.12.2011 року, виданий Володарським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 6196450,71 грн. повторно пред`являвся стягувачем до примусового виконання в межах встановленого для цього строку.

Крім того, згідно із рішенням Володарського районного суду Донецької області у справі №2/222/280/2020 про зняття арешту з майна, в останньому було зазначено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не спростовував доводів ОСОБА_1 про те, що борг було останнім погашено.

Разом з тим, при розгляді цієї справи, доказів на підтвердження того, що судове рішення за яким було накладено арешт на майно, боржником ОСОБА_1 в дійсності не було виконано та заборгованість за кредитним договором не була погашена, представник відповідача суду не подав.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, які суд самостійно перевірив, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 в реєстрі боржників відсутній.

За вищевикладених обставин, враховуючи загальні засади цивільного судочинства та практику ЄСПЛ, суд вважає, що порушене право власності позивача ОСОБА_1 майно, яке підлягає захисту шляхом зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належало останньому, накладеного постановою державного виконавця ВП №30863453 виданою 13.12.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головним державним виконавцем Балдинюк М.Ю.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,317,319,321,391,1216,1218,1223,1297 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Брагін Дмитро Олександрович до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, задовольнити повністю.

Зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП №30863453 виданою 13.12.2016 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головним державним виконавцем Балдинюком М.Ю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3ст.354 ЦПК України.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА