ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/7051/15-ц

провадження № 22-ц/4809/859/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Кулінка Л. Д.) від 20.04.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

23.09.2015 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі назву змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.12.2007 в сумі 1217,04 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 30.06.2015 складає 25576,61 грн.

Позов мотивований тим, що 17.12.2007 між сторонами по справі був укладений договір б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,2 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердилв свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

У зв`язку з цим, враховуючи ввесь період користування кредитом, станом на 30.06.2015 утворилась заборгованість в сумі 5583,86 долара США, з яких: 1748,36 долара США - заборгованість за кредитом, 3214,20 долара США - заборгованість по процентах за користування кредитом, та 921,30 долара США - заборгованість за пенею та комісією.

При цьому рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07.06.2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 вже була стягнута заборгованість станом в сумі 4747,43 долара США.

Тому різниця між присудженою і не присудженою заборгованості становить 1136,43 долара США, а також штрафи: 23,79 долара США фіксована частина, 56,82 долара США - відсоткова складова, а загалом борг - 1217,04 долара США.

2.Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2023 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 17.12.2007 в сумі 1136,43 долара США, що за курсом Національного Банку України від 30.06.2015 складає 23882,48 грн, а також компенсацію за сплачений судовий збір в сумі 1137,32 грн.

В задоволенні вимог банку про стягнення штрафу у фіксованому розмірі 23,79 долара США та штрафу у відсотковому співвідношенні 56,82 долара США суд відмовив.

Рішення суду обґрунтоване тим, що на підставі заяви від 17.12.2007 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 отримала кредит формі встановлення кредитного ліміту на рахунку в сумі 2000,00 долара США з базовою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 1,6 % на місяць. Однак фактично отриманні та використанні кошти в сумі 1136,43 долара США відповідач не повернув, а тому на підставі ст.. 530 ЦК України цей борг підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Відмовляючи у стягненні штрафу, суд виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони в належній (письмовій) формі дійшли згоди про встановлення неустойки (штрафів) за порушення строків виконання зобов`язання.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2023 в частині задоволеної позовної вимоги, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь позивача заборгованості в сумі 1136,43 долара США, що за курсом валют становить 23882,48 грн, та судового бору в сумі 1137,32 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог позивача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що у зв`язку із тим, що позивач раніше пред`являв позов про стягнення боргу в повному обсязі в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України і суд заочним рішенням від 07.06.2013 його вимоги задовольнив, то надалі він втратив право нараховувати проценти на суму боргу, бо кредитний договір припинив свою дію.

4.Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу

28.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив від АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу в якому вимоги апелянта не визнаються та зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Натомість відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, кошти на банківський рахунок у валюті кредитування для погашення заборгованості не вніс. З огляду на це, на думку позивача, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості є обґрунтованим.

5.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини

На підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 17.12.2007 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок в сумі 2000,00 доларів США, з базовою відсотковою ставкою за користування кредитним лімітом на момент підписання договору у розмірі 1,6 % в місяць із розрахунку 360 днів у році (а. с. 12).

Надалі кредитний ліміт банком змінювався згідно з п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а саме: з 14.07.2009 кредитний ліміт відповідача зменшено до 1830,00 доларів США, а з 15.10.2009 ще зменшено до 1750,00 доларів США (а. с. 11, 13-18).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2013 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2007 у розмірі 4747,43 долара США, що за курсом Національного банку України станом на 31.01.2013 складало 37946,24 грн (а. с. 6).

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1 Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до кредитних відносин підлягають застосуванню норми параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика, Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

7.2 Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі позивач пред`явив вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.12.2007 в сумі 1217,04 долара США. При цьому він вказав, що частина цієї заборгованості, а саме 23,79 долара США та 56,82 долара США являється штрафом. Щодо решти заборгованості, а саме 1136,43 долара США, позивач не зазначив її правову природу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що борг в сумі 1136,43 долара США є фактично отриманими та використаними позичальником коштами, які той добровільно ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернув, а тому на вимогу банку, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України» вони підлягають стягненню з відповідача.

Проте, дослідивши докази у справі. колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд неправильно встановив обставини справи в частині позову, яка судом задоволена.

Заочним рішенням Кіровського районного суду від 07.06.2013 у справі № 404/3568/13-ц, яке набрало законної лили 17.07.2023, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2007 у розмірі 4 747, 43 долари США (а. с. 6).

З мотивувальної частини заочного рішення суду у справі № 404/3568/13-ц вбачається, що у зв`язку із порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту та процентів на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України з нього стягується вся заборгованість за договором, зокрема достроково частина кредиту, що залишилася. Крім того, суд встановив, що станом на 31.01.2013 заборгованість в сумі 4 747, 43 долари США складається з наступного:

- 1 748,36 долара США - заборгованість за кредитом;

- 2 291, 07 долара США заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 422,36 долара США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 62,55 долара США штраф (фіксована частина);

- 223,09 доларів США штраф (процентна складова)

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві у справі № 404/7051/15-ц, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач зазначив, що станом на 30.06.2015 заборгованість ОСОБА_1 перед банком, яка утворилася за час з моменту укладення договору № б/н від 07.12.2007, становить 5583,86 долара США і має наступні складові:

-1748,36 долара США - заборгованість за кредитом,

-3214,20 долара США - заборгованість по процентах за користування кредитом,

-921,30 долара США - заборгованість за пенею та комісією (а. с. 4).

Згідно з доданого позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 17.12.2007 заборгованість за кредитом (так званим «тілом кредиту») в сумі 1748,36 долара США сформувалася станом на 29.04.2011 і з того часу не змінювалася (а. с. 7 9).

Таким чином, аналіз змісту рішення суду у справі № 404/3568/13-ц, позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» та доданого до неї розрахунку заборгованості у справі № 404/7051/15-ц дають підстави виснувати, що несплачена ОСОБА_1 заборгованість за отриманий нею кредит («тіло кредиту») стягнуто з неї заочним рішенням Кіровського районного суду від 07.06.2013 у справі № 404/3568/13-ц.

Позивач про це прямо не вказав, але повідомив суд про заочне рішення Кіровського районного суду від 07.06.2013 у справі № 404/3568/13-ц та додав його копію, а також вказав, що про вже стягнуту заборгованість він вимог не пред`являє.

Згідно з вже згаданим розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 17.12.2007, який надав позивач, заборгованість в сумі 1136,43 долара США, яку суд помилково вважав неповернутим «тілом кредиту», являється процентами, які нараховував банк відповідно до умов кредитного договору № б/н від 17.12.2007 після 31.01.2013, тобто після дати, станом на яку заочним рішенням Кіровського районного суду від 07.06.2013 у справі № 404/3568/13-ц з відповідача було стягнуто всю заборгованість за цим кредитним договором (а. с. 7 9).

Зміст ч. 1 ст. 1054 у поєднанні зі змістом ч. 1 ст. 1048, ст. 1049 ЦК України дає підстави вважати, що в кредитних правовідносинах позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у нього виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Велика Палата Верховного Суду, висновки якої щодо застосування відповідних норм права має враховувати суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у постанові від 28.03.2018 у справі № 44/9519/12 зробила правовий висновок (п. 90, 91): «Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Надалі цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтвердила (наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.02.2020 року справа № 912/1120/16).

Так у п. 82, п. 84 постанови Великої Палати Верхового Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначено: «Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України».

Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування платежів (процентів, комісії, неустойки) за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Тож, з огляду на практику застосування норм матеріального права, які застосовуються до правовідносин сторін у цій справі, а також враховуючи, що строк кредитування сплив 31.01.2013 у зв`язку із пред`явленням позивачем в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимоги до відповідача, яка задоволена заочним рішенням Кіровського районного суду від 07.06.2013 у справі № 404/3568/13-ц, право позивача нараховувати проценти за правомірне користування відповідачем кредитом припинилося.

У таких правовідносинах сторін, що склалися, права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог він не пред`являв.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів, нарахованих за користування кредитом, а не як відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання, є безпідставними.

Суд першої інстанції неправильно з`ясував обставини, що мають значення для справи в цій частині, що спричинило неправильне застосування норм матеріального права та помилковість рішення в оскаржуваній його частині.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог цивільного-процесуального права про встановлення обставин, які мають значення для справи чим позбавив себе можливості вирішити спір, в оскаржуваній частині рішення, відповідно до закону.

У зв`язку з тим та відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині, що оскаржується, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні відповідної частини вимог позивача.

9.Про судові витрати

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то судові витрати позивача покладаються на нього і компенсації не підлягають.

Натомість з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація за сплачений нею судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1 720,50 грн (а. с. 107).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2023 в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 17.12.2007 в сумі 1136,43 долара США скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1136,43 долара США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи в ЄДР 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1705,99 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник