Справа № 642/4301/23
Провадження № 2/642/1152/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

30 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Крамарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки над дитиною та призначення опікуна,-

встановив:

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 ; призначити ОСОБА_3 , опікуном малолітнього ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на обліку ССД по Холодногірському району знаходиться малолітній ОСОБА_1 , 2019 р.н., як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Матір`ю дитини є ОСОБА_4 , відомості про батька дитини записані на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.01.2020 №14, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на реєстрацію народження з присвоєнням прізвища ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 не знала про місце знаходження чоловіка. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова, від 24.02.2023 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2023 перед ССД по Холодногірському району порушено питання про необхідність влаштування малолітнього ОСОБА_1 , або встановлення над ним опіки. Батько дитини - громадянин Королівства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до інформації Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 01.05.2023, був документований посвідкою на тимчасове проживання 20.01.1015 Управлінням державної міграційної служби в Запорізькій області, яка 05.12.2018 визнана недійсною. З пояснень бабусі дитини, ОСОБА_3 , 1965 року народження, з?ясовано, що її дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.08.2018 у місті Києві уклала шлюб з ОСОБА_7 , але однією сім?єю з ним не проживає, чоловік виїхав за межі України, місце його знаходження не відоме. До листопада 2022 року хлопчиком опікувалась мати, ОСОБА_4 , та бабуся, ОСОБА_3 . З 22.03.2023 сім`я ОСОБА_5 перебуває під соціальним супроводом, за час роботи з сім?єю було встановлено, що малолітнім ОСОБА_8 опікується бабуся, ОСОБА_3 , батько дитини - ОСОБА_9 долею дитини не опікується участі у вихованні не бере з родиною зв?язок не підтримує. ОСОБА_3 з часу затримання її дочки, ОСОБА_4 , опікується онуком одноосібно та виявила бажання встановити опіку над ОСОБА_10 . ОСОБА_3 надала до ССД по Холодногірському району пакет документів для розгляду питання про призначення її опікуном Михайла відповідно до п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, відповідно до яких, медичних протипоказань щодо призначення опікуном не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. За результатом розгляду на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити ОСОБА_3 опікуном дитини.

04.08.2023 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13.11.2023 підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

В судове засідання представник позивача надала до заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поданні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.

Третя особа просила позовні вимоги задовольнити, призначити її опікуном малолітньої дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачеві за місцем реєстрації.

Відповідачем в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 .

Відомості про батька зазначені на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.01.2020 №14, яким ОСОБА_4 наданий дозвіл на реєстрацію народження дитини з присвоєнням прізвища ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на обліку в Службі у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Холодногірському району), як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

Мати дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова, від 24.02.2023 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України до 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.04.2023 перед ССД по Холодногірському району порушено питання про необхідність влаштування малолітнього ОСОБА_1 , або встановлення над ним опіки.

Відповідно до інформації Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 01.05.2023 батько дитини - громадянин Королівства Марокко ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання 20.01.2015 Управлінням державної міграційної служби в Запорізькій області, яка 05.12.2018 визнана недійсною. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Харківській області зареєстрованим /знятим з реєстрації на території Харківської області не значиться.

З пояснень бабусі дитини, ОСОБА_3 , 1965 року народження, з?ясовано, що її дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.08.2018 у місті Києві уклала шлюб з ОСОБА_7 , але однією сім?єю з ним не проживає, чоловік виїхав за межі України, місце його знаходження не відоме.

Відповідно до листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» XMP від 26.05.2023 № 411/0/523-23 малолітній ОСОБА_11 перебуває під наглядом фахівців закладу. До листопада 2022 року хлопчиком опікувалась мати, ОСОБА_4 , та бабуся, ОСОБА_3 , за медичною допомогою мати зверталась часто, призначення лікарів виконувала тa приходила з дитиною на медичні огляди, неодноразово ОСОБА_10 був в лікарні у супроводі бабусі, яка опікується ним на теперішній час. Батько, ОСОБА_9 , з дитиною ніколи до закладу не приходив, станом здоров?я не цікавився.

За інформацією відділу соціальної роботи по Холодногірському району від 13.01.2023 № 27 та 29.06.2023 № 297 сім*я ОСОБА_5 перебуває в зоні уваги відділу, отримує соціальні послуги, з 22.03.2023 перебуває під соціальним супроводом. За час роботи з сім?єю було встановлено, що малолітнім ОСОБА_8 опікується бабуся, ОСОБА_3 , батько дитини - ОСОБА_9 долею дитини не опікується участі у вихованні не бере з родиною зв?язок не підтримує.

ОСОБА_3 з часу затримання її дочки, ОСОБА_4 , опікується онуком одноосібно та виявила бажання встановити опіку над ОСОБА_10 .

17.07.2023 ОСОБА_3 надала до ССД по Холодногірському району заяву та пакет документів для розгляду питання про призначення її опікуном ОСОБА_10 відповідно до п. 40 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.

Відповідно до копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації МВС України, ОСОБА_3 на території України станом на 19.05.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

За даними медичного висновку про стан здоров?я КНП «Міська лікарня № 24» ХМР від 03.07.2023 та копії медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії № 4102 від 20.06.2023, ОСОБА_3 здорова, не має хронічних захворювань, які б перешкоджали вихованню та утриманню дитини.

За відомостями з КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 15.06.2023 № 988 ОСОБА_3 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.

ОСОБА_3 працює в КП «Харківблагоустрій», на посаді двірника, за місцем роботи характеризується з позитивного боку та має регулярний постійний дохід у виді заробітної плати, розмір якої за період з січня 2023 по червень 2023 склав 42638,20 грн, що підтверджується копією характеристики, виданої начальником дільниці № 3 КП «Харківблагоустрій», довідкою про доходи від 03.07.2023 № 34.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2000 року, ОСОБА_3 є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 07.12.2022, 14.06.2023 та від 17.07.2023, ОСОБА_3 мешкає в трикімнатній квартирі зі всіма зручностями. Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини облаштоване окреме спальне місце, місце для ігор та відпочинку, в наявності іграшки, дитячий одяг.

Мати заявниці, ОСОБА_13 , яка зареєстрована та проживає разом з ОСОБА_3 надала письмову згоду на призначення ОСОБА_14 опікуном малолітньої дитини. ОСОБА_15 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_3 , має родинні відносини з малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його рідною бабусею. ОСОБА_16 піклується про онука, матеріально його забезпечує. Дитина згідно віку не усвідомлює факту влаштування під опіку, але виявляє прив?язаність та любов до заявниці.

Актом опитування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного завідувачем сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, встановлено, що останній у зв`язку з його віком не усвідомлює факту влаштування під опіку, проте хлопчик висловлює свою свою прив`язність до бабусі, бажає і надалі жити з нею.

Відповідно до висновків Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.07.2023 № 09-22/715/23 та від 15.11.2023 № 402, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з частинами 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України).

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Як стверджує позивач та описано вище, відповідач ОСОБА_9 свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається його вихованням, не цікавиться його станом здоров`я, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не утримує, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовної вимоги про призначення ОСОБА_3 опікуном малолітнього ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

У статті 58 Цивільного кодексу України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування.

Згідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Частиною 4 ст. 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Як встановлено судом, малолітній ОСОБА_11 , тривалий час проживає з бабусею ОСОБА_3 , яка виявила своє бажання бути опікуном дитини, може виконувати обов`язки опікуна, а малолітій ОСОБА_11 у зв`язку з його віком не усвідомлює факту влаштування під опіку, проте хлопчик висловлює свою свою прив`язність до бабусі, бажає і надалі жити з нею.

З висновку про доцільність встановлення опіки, виданого Департаментом Служб у справах дітей по Холодногірському району Харківської міської ради, ОСОБА_3 перебуває на обліку кандидатів в опікуни в Службі у справах дітей по Холодногірському району ХМР як потенційний опікун з 17.07.2023 року за №285.

Згідно з медичного висновку про стан здоров`я ОСОБА_3 кандидат в опікуни фізично здорова та може піклуватися про дитину, судимість відсутня, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Житлово-побудові умови, матеріальне та фінансове забезпечення задовільне добре та дозволяє утримувати та виховувати дитину.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_17 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 та призначення його опікуном ОСОБА_3 , є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, отже позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1,2 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідачем не надані до суду відомості про наявність та розмір свого доходу, наявність у праві власності майна та присуджених до стягнення аліментних зобов`язань на утримання інших осіб, та матеріали справи таких відомостей не містять.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, дійшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна дитини - ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За положеннями ст. 191 СК України суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову, а саме, з 31.07.2023.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, та стягнення аліментів. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав, про встановлення опіки та за позовними вимогами про стягнення аліментів.

Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-81, 90, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, ст. 60 ЦК України, ст. 150, 151, 155, 164, 164-166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки над дитиною та призначення опікуна - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити опіку над малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 10.01.2001 Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) опікуном онука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з перерахуванням коштів на користь опікуна ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 10.01.2001 Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), починаючи з 31 липня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь держави судовий збір у загальному розмірі 8052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 11.12.2023.

Суддя: В.Г. Пашнєв