КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/3969/22 Головуючий у суді І інстанції: Зінченко О.М.
провадження №22-ц/824/8245/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 27.09.2021 року між нею та відповідачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу Hyundai Accent з державним номерним знаком НОМЕР_1 . 30.04.2022 року в м. Обухові по вулиці Київській,130, відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої був пошкоджений її транспортний засіб. Вона повідомила відповідача про дану пригоду та просила направити їх представника для огляду транспортного засобу. Експерт відповідача оглянувши автомобіль позивача виявив на ньому не замінену зимню резину, а тому відповідач відмовив в виплати страхового відшкодування, що на думку позивача є порушенням її прав, як споживача. На час дорожньо-транспортної пригоди був введений військовий стан, що є форс мажорними обставинами, які застосовуються до відношень сторін, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 159992 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» суму страхового відшкодування в сумі 159992 грн 00 коп., а також судовий збір в розмірі 1600 грн 00 коп. на користь Державної судової адміністрації України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" - Овчаренко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Представник апелянта вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам ст. 263-265 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, повноти оцінки аргументів відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судом апеляційної інстанції ухваленого судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що у зв`язку з неправильною юридичною кваліфікацією судомо першої інстанції правовідносин, що виникли між позивачем та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі договору добровільного страхування, призвело до того, що оскаржуване рішення суду містить обгрунтовування задоволення позовних вимог нормами закону, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків стосовно того, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених Законом України "Про страхування", тоді як позивач та відповідач, укладаючи договір страхування, досягли згоди з усіх його істотних умов, в тому числі і щодо підстав для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. Договір укладено у письмовій формі, а сторони не заперечують, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідно їхній внутрішній волі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував, що суд першої інстанції приймаючи доводи позивача стосовно того, що форс-мажорні обставини (воєнний стан) вплинули на можливість позивача вчасно змінити гуму на застраховану автомобілі. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості здійснення цих дій, а також не наведено жодних аргументів як конкретно форс-мажорні обставини виплинули на особу позивача, що призвело до невиконання ним конкретних зобов`язань за договором страхування.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги умови договору страхування та прийшов до хибних та необгрунтованих висновків, що розмір страхового відшкодування підлягає стягненню зі страховаика, відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, без врахування факту конструктивної загибелі застрахованого автомобіля.

Представник апелянта звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які доводи та обгрунтування чому при розрахунку та стягненні страхового відшкодування суд не застосував п. 20.7 Договору страхування, яким встановлено порядок виплати страхового відшкодування при визнанні застрахованого автомобіля конструктивно загиблим.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем було доведено обставини, на які він посилався при зверненні до суду, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 27.09.2021 року між сторонами був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №005/078/002922 - Hyundai Accent з державним номерним знаком НОМЕР_1 , строк дії з 29.09.2021 року до 28.09.2022 року, програма страхування «Класична» (а.с.13-16).

30.04.2022 року в м. Обухові, по вулиці Київській, 130, відбулася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем позивача, яким керував її брат, ОСОБА_2 , та автомобілем Renault з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

29.07.2022 року постановою Обухівського районного суду Київської області провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно брата позивача, ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення (а.с.17-18).

05.10.2022 року адвокатом позивача був поданий адвокатський запит відповідачу про направлення висновку по визначенню матеріальної шкоди транспортному засобу позивача (а.с.19).

14.10.2022 року відповідач повідомив адвоката позивача, що при огляді транспортного засобу позивача було виявлено на ньому зимню резину, що є порушенням п.21 договору страхування між ними, а тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні (а.с.20-21).

Відповідно до висновку експерта № 445 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 03.11.2022 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 30.04.2022 року, станом на дату ДТП складає 88980,40 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 159 992,51 грн (а.с. 22-28).

В матеріалах справи міститься протокол технічного огляду колісного транспортного засобу № 445 від 28 жовтня 2022 року, складений експертом (оцінювачем ОСОБА_3 (а.с. 29-33).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 19.2.2 договору страхування страхувальник зобов`язаний дотримуватися та забезпечити дотримання експлуатантами умов та вимог цього договору, програм страхування, правил, правил дорожнього руху, відповідних правил експлуатації, правил охорони праці, збереження транспортного засобу та законодавства України.

Відповідно до п. 19.5 договору страхування за невиконання або неналежне виконання страхувальником обов'язків за договором, страхувальник несе відповідальність, передбачену законодавством України. За невиконання або неналежне виконання страховиком обов'язків за договором, страховик несе відповідальність, передбачену п. 19.1.3 договору.

Відповідно до п. 21.2.19 договору страхування до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок використання транспортного засобу у зимовий період з шинами, які призначені для літнього періоду (літня гума), або у літній період з шинами, які призначені для зимового періоду (зимова гума). Під зимовим періодом розуміється період з 20 листопада по 20 березня.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не вірно дав оцінку доказам наявним у матеріалах справи та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Так, суд першої інстанції послався на те, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах визначених Законом України "Про страхування". Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки помилковими, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються як Законом України "Про страхування" так і договором укладеним між ними. Так між ОСОБА_4 та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" існували на момент ДТП договірні відносини щодо страхування наземного транспортного засобу.

Встановлено, що сторони договору страхування у розділі 20 договору визначили порядок та умови здійснення страхового відшкодування, у розділі 21 договору - обмеження страхування та виключення зі страхових випадків, розділом 22 договору сторонами встановлено причини відмови у виплаті страхового відшкодування. Однією з підстав для відмови у здійсненні страхової виплати є використання транспортного засобу у зимовий період з шинами, які призначені для літнього періоду (літня гума) або у літній період з шинами, які призначені для зимового періоду (зимова гума), що визначено п. 21.2.19.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони договору страхування своїми підписами підтвердили однакове розуміння умов договору страхування та його правових наслідків. Зокрема, у п.п. 25.9.2 та п. 25.9 Договору страхування засвідчено, що підписанням даного договору страхування погоджує, що з Правилами та умовами страхування страхувальник ознайомлений та згоден.

Отже суд апеляційної інстанції вважає, що сторони правомірно без порушень положень цивільного законодавства самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, визначивши умови Договору страхування.

За таких обставин, відповідач встановивши, що під час ДТП порушено позивачем п. 21.2.19 договору страхування наземного транспортного засобу, прийняв законне рішення про відмову у страховій виплаті.

Доводи позивачки наведені у позовній заяві, щодо форс-мажорних обставини, а саме запровадження з 24 лютого 2022 року дії воєнного стану, вплинули на можливість позивачки вчасно змінити гуму на застрахованому автомобілі, яке це передбачене п. 21.2.19 договором страхування, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Тобто, сторона повинна довести, як саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов'язань за довогором.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21.

Так позивач посилалась на активні бойові дії у квітні 2022 року в Обухівському районі, однак суд не приймає їх до уваги, оскільки в Обухівському районі взагалі були відсутні бойові дії та майже відсутні обстріли.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджував би факт звернення у період з 20.03.2022 року по 30.04.2022 року до станції технічного обслуговування, отримання відмови чи будь-якого доказу, який би вказував, що у Київській області не працювали станції технічного обслуговування, які надавали послуги із заміни автомобільних шин у м. Обухів чи у Київській області.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_2 , який був допитаний в суді першої інстанції, а саме твердження з приводу того, що на час ДТП (30.04.2022 року) у Київській області проходила активна фаза бойових дій, що унеможливлювало виконання позивачем зобов`язання щодо заміни шин, оскільки такі твердження не відповідають дійсності.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та відповідними нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, надав невірну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, в результаті чого ухвалив помилкове рішення, яке не повною мірою відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", а апеляційна скарга відповідача задоволена, витрати по сплаті судового збору у сумі 2400 грн мають бути компенсовані за рахунок держави.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачу в суді апеляційної інстанції представником відповідача подано договір № 1/07-2022 про надання правової (правничої) допомоги від 11.07.2022 року, платіжну інструкцію № 162222042 від 29.03.2023 року сплачену на загальну суму у розмірі 9000 грн (призначення платежу: складання апеляційної скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.02.2023 року по справі № 372/3969/22), а також акт про надання правової (правничої) допомоги № 101 від 29.03.2023 року до договору про надання правової допомоги (правничої) допомоги № 1/07-2022 від 11.07.2022 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача витрати відповідача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 9000 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про захист прав споживачів - відмовити.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2400 (дві тисячі чотириста) грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 (дев'ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_4 : РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія": , адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40.

Повний текст постанови складено «15» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник