П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Київ

Справа № 752/5345/22

Провадження: № 22-ц/824/8123/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», 3-я особа: Міністерство фінансів України, про визнання бездіяльності неправомірною та повернення коштів, зобов'язання надати відповідь на звернення,

у с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 вересня 2021 року о 21:53 годині невідомими особами з її банківської картки НОМЕР_1 через додаток «Приватбанк24» були списані кошти в розмірі 30 000 грн. та переведені на іншу картку «ПриватБанку» НОМЕР_2 . З вказаної суми 28 000 грн. були перераховані на сайт https://axiscapital.io/, а решту було повернуто в «Приватбанк». У цей же день вона звернулася на гарячу лінію «Приватбанк» щодо шахрайських дій невідомих їй осіб, а також на урядову гарячу лінію до НПУ у м. Києві. На її скарги працівники служби підтримки «Приватбанк» заблокували не тільки її картки, але і її номер телефону, до якого прив`язаний рахунок. Вважала, що саме хтось із працівників банку розповсюдив інформацію про її персональні дані. Згідно з правилами міжнародних платіжних систем протягом 15 днів можливе повернення коштів від банку, в якому здійснено операцію, а тому саме банк повинен повернути кошти на її картковий рахунок. Також вказала, що вона була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі страхового полісу № 95, а саме: понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року. Вона працювала заступником мера м. Винники Львівської області, але дана державна установа після виборів 25.10.2020 року була реорганізована, однак не всі її працівники були працевлаштовані у Львівській міській раді. Вона залишилась без роботи і оскаржує своє звільнення в Львівському окружному адміністративному суді. Згідно п. 7.8 цього договору "Втратою постійного місця роботи", є розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Однак, страхова компанія відмовляється виплачувати їй компенсацію на підставі укладеного договору, не зважаючи на те, що вона підпадає під застраховану категорію. Зазначає, що 05.10.2021 року з її кредитної картки ПрАТ «ВУСО», яка відкрита в АТ КБ «Приватбанк», неправомірно було знято 267,50 грн страхового платежу. У зв`язку з цим, вона, ОСОБА_1 , звернулась на гарячу лінію Кабінету Міністрів 1545 за роз`ясненнями щодо позбавлення її гарантій, передбачених Законами України "Про споживче кредитування", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та "Про захист прав споживачів", 20.09.2021 року вона звернулася з письмовою заявою до банку про надання відповіді на всі усні та письмові (в т.ч. електронні) заяви; надати інформацію, яка в силу Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про захист персональних даних» не є інформацією з обмеженим доступом; притягнути до відповідальності винних осіб, однак її звернення залишилися без відповідей. Вказаними діями відповідачів, які виявились у розголошенні її персональних даних третім особам, які незаконним шляхом привласнили належні їй грошові кошти, їй було завдано моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Внаслідок таких дій, вона, будучи інвалідом 2 групи, отримала серцевий напад. За наведених обставин, просила суд визнати бездіяльність ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року; визнати бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» щодо нереагування на її заяви про повернення коштів з вказаного рахунку на рахунок банку, невиплати згідно страхового полісу за №5, а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року, та розповсюдження її персональних даних третім особам без її згоди і відома третьої особи; стягнути з ПрАТ «СК`ВУСО» на її користь кошти згідно страхового полісу за №5, а саме понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно правил №3 електронного полісу №DNHEZKF-185H08J від 17.06.2018 року по 06.10.2021 року в розмірі 267,50 грн. та 30 000,00 грн. моральної шкоди, розповсюдження неправдивої інформації та ненадання належного захисту споживача, відмову страхової компанії «ВУСО» сплатити кошти в АТ КБ «Приватбпнк» згідно страхового полісу, який діє з 17.06.2018 року по 06.10.2021 року в сумі згідно договору, а саме 30 050,00 грн; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути кошти, які були незаконно стягнуті невідомими особами з кредитної картки та згідно міжнародної угоди зобов`язані були повернутися протягом 120 днів та визнати бездіяльність керівництва банку щодо неповернення їй викрадених у неї коштів з кредитної картки в сумі 30 050, 00 грн. та стягнути 30 000,00 грн. моральної шкоди, понесену внаслідок бездіяльності та розголошення її персональних даних; визнати бездіяльність Міністерства фінансів України, які формально віднеслись до її заяви і належним чином не відреагували на повернення коштів та незаконне стягнення невідомими особами з кредитної картки суми 30 050,00 грн. та не подали заяви в МВС України щодо притягнення винних осіб до відповідальності та внесення до ЄРДР її заяви; визнати неправомірною бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання належної відповіді на її звернення (в тому числі, усні); визнати дії АТ КБ «Приватбанк» щодо блокування її номеру телефону в службі підтримки банку та зобов`язати відновити її зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в її заяві від 20.09.2021 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що викладені у її позовній заяві, а також не урахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2022 року у справі № 201/16373/16, та висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 314/3982/14.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Міністерства фінансів України заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що Міністерство фінансів України безпідставно залучено до участі у розгляді справи, оскільки до його компетенції не відноситься питання взаємодії клієнта та банку.

ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «СК «Вусо» також заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку з прогулом, а тому не підпадає випадки, визначені у п. 7.8 укладеного договору страхування. Окрім того, ОСОБА_1 була звільнена у період призупинення договором страхування своєї дії, у зв`язку несплатою чергових платежів. 05.10.2021 року ОСОБА_1 самостійно сплатила черговий платіж у розмірі 267,50 грн. Доказів на підтвердження того факту що страхова компанія самостійно списала вказані кошти в матеріалах справи немає, більш того, страхова компанія не має таких повноважень.

09 травня 2023 року ОСОБА_1 направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи адвокату, який надає їй первинну безоплатну допомогу.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивачки та її адвоката, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 про апеляційний перегляд справи, призначений на 07.06.2023 року, була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення та завчасно, про що свідчить рекомендоване не повідомлення про вручення поштового відправлення 25.04.2023 року, тобто, майже за півтора місяці (а.с. 239).

Посилаючись на неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із необхідністю її адвокату ознайомитись з матеріалами справи, ОСОБА_1 не долучила до клопотання про відкладення розгляду справи будь-яких доказів на підтвердження факту укладення нею договору про надання правничої допомоги. Таких доказів не долучено й до поданих ОСОБА_1 заперечень на відзиви на апеляційні скарги. Більш того, у клопотанні не наведено жодного обґрунтування неможливості ознайомлення її адвокатом (за наявності такого) з матеріалами справи у період з 09 травня 2023 року по 07 червня 2023 року, а також неможливості прибути в судове засідання особисто ОСОБА_1 .

Слід відмітити й те, що будь-яких заяв про ознайомлення з матеріалами справи, що переглядається, до суду не надходило.

Ураховуючи, що питання представлення інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції адвокатом було вирішено останньою ще на початку травня 2023 року, про що зазначено у клопотанні про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що у адвоката Донець Г.М. (за наявності такого) було достатньо часу на ознайомлення з матеріалами справи.

Сам факт укладення ОСОБА_1 договору про надання безоплатної правничої допомоги та/або надання такої допомоги адвокатом за місяць до призначеного судом судового засідання не може вважатись об`єктивною та поважною причиною неявки в судове засідання як скаржниці, так і її адвоката.

Зважаючи на вищевикладене, встановлені процесуальним законом строки розгляду апеляційних скарг, а також те, що правова позиція ОСОБА_1 сповна викладена у поданій нею апеляційній скарзі, а також у запереченнях на відзиви на апеляційні скарни, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

В судовому засіданні Пронякін Є. В. в інтересах ПрАТ «ВУСО» та адвокат Хитрова Л.В. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» заперечували проти апеляційної скарги,просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 17.06.2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК`ВУСО» був укладений електронний поліс №№DNHEZKF-185H08J комплексного страхування власника карткового рахунку. Це поліс є підтвердженням укладення електронного договору страхування власника карткового рахунку. Договір страхування укладено на підставі пропозиції щодо комплексного страхування власника карткового рахунку та електронної заяви страхувальника. Поліс є дійсним за наявності сплати страхового платежу на відповідний сплачуваний період страхування.

Згідно п. 4. полісу, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, а також пов`язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.

Страховим агентом за цим договором є ПАТ КБ «Приват банк» на підставі договору доручення на виконання стразових агентських послуг № -00 від 14.11.2017 року.

17 вересня 2021 року з платіжної картки позивачки № НОМЕР_3 були списані грошові кошти.

За результатами звернення позивачки АТ КБ «Приватбанк» листом від 28.09.2021 року було підтверджено переказ грошових коштів та зазначено, що при здійснені переказу були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2 код, а тому у банку відсутні підстави для повернення грошових коштів на картковий рахунок.

На звернення позивачки до Міністерства фінансів України, останнє листом від 30 вересня 2021 року повідомило, що згідно ст. ст.7 та 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» питання взаємодії клієнта та банку не належить до компетенції Міністерства (а.с. 80).

За зверненням позивачки Львівським районним управлінням поліції №1 ГУ НП у Львівській області розпочато досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000266 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не було доведено будь-якими доказами вини АТ КБ «Приватбанк» у перерахуванні коштів з її, позивачки, картки, а також неправомірності дій банку щодо блокування її телефонного номера та розповсюдження персональних даних. Та обставина, що зміст відповідей банку не задовольняє позивачку, не є підставою для висновку про неправомірність дій банку та зобов`язання банку повернути їй кошти. Також відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування, оскільки звільнення позивачки з постійного місця роботи відбулось у зв`язку із прогулом без поважної причини, що не є страховим випадком згідно умов п.7.8 договору. Відповідно, відсутні будь-які підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання звернення громадян до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян».

Згідно із Законом України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів,

Порядок розгляду звернень визначено ст. 15 Закону, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Також, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 754/15020/15-ц, провадження № 61-22283св18, зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається із матеріалів справи, 17 вересня 2021 року з платіжної картки позивачки № НОМЕР_3 були списані грошові кошти.

За результатами звернення позивачки на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» (номер реєстрації ДО-13123299) стосовно підстав списання коштів з платіжної картки, банк письмово повідомив ОСОБА_1 про те, що при здійсненні переказу коштів були коректно введені номер картки, термін її дії та CVC2 код. Також вказано, що положеннями п.2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що саме клієнт несе відповідальність за збереження картки, несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. З огляду на викладене, банк не може повернути перераховані кошти (а.с. 8-9).

Тобто, зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки, та шляхом коректного введення терміну її дії та CVC2 коду, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено того факту, що саме у зв`язку з протиправними діями працівників банку були зняті кредитні кошти з її карткового рахунку, а тому банк не повинен нести відповідальність за проведену 17.09.2021 року операцію.

Будь-яких доказів на спростування викладених банком обставин, або доказів, які б підтверджували вину банку у здійсненні грошового переказу з платіжної катки ОСОБА_1 , суду надано не було.

У листі від 30 вересня 2021 року Міністерство фінансів України на звернення позивачки на урядову «гарячу лінію» 28.09.2021 року № ДО-13133822 повідомило, що згідно статтей 5,7, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Отже, питання взаємодії клієнта та банку не належить до компетенції Міністерства фінансів. При цьому, Міністерством фінансів було надіслано лист до АТ КБ «Приват банк» з метою ретельного розгляду порушеного питання ( а.с. 10).

Вищенаведене свідчить, що як АТ КБ «Приватбанк», так і Міністерство фінансів України надали позивачці відповіді на її звернення у встановлений законом строк і порядок, а тому посилання ОСОБА_1 на бездіяльність банку та Міністерства фінансів України щодо не реагування на її звернення є безпідставними та нічим не обґрунтованими.

Та обставина, що відповіді відповідачів на звернення позивачки не відповідали її очікуванням в жодному разі не може свідчити про порушення прав позивачки на отримання відповідей згідно вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також необґрунтованими є і посилання позивачки на неправомірність дій банку щодо блокування її телефонного номера та розповсюдження її персональних даних.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Однак, жодних доказів на підтвердження наведених у позові обставин ОСОБА_1 надано не було. Самі лише припущення позивачки не можуть бути підставою для задоволення заявлених нею позовних вимог, а тому висновки суду першої інстанції про відмову в позові є правильними.

Щодо позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» колегія судів відмічає наступне.

Відповідно до ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Положеннями ст. 981, 983 ЦК України визначено вимоги до форми договору страхування (письмова форма), а також момент набрання чинності договором страхування - момент внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 989 ЦК України, саме на страхувальника покладено обов`язок своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії).

Згідно розділу 7.1 електронного полісу №DNHEZKF-185HOJ від 17.06.2018 року, страховими випадками за цим договором визнаються, в тому числі, (Д) понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно правил № 3.

Під «втратою постійного місця роботи» (Ризик Д) розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативи роботодавця, (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (7.8 полісу).

Згідно розпорядження міського голови Винниківської міської ради м. Львова від 23.11.2020 року № 190к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП з 23.11.2020 року (а.с. 82).

Згідно КЗпП України п.4 ч. 1 ст. 40 прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, втрата ОСОБА_4 постійного місця роботи у зв`язку з прогулом не підпадає під страховий випадок, визначений умовами страхового полісу, а відтак відсутні підстави для покладення на страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

При цьому, факт оскарження ОСОБА_4 такого звільнення в судовому порядку не спростовує відсутності підстав для виплати їй страхового відшкодування.

Окрім того, згідно п. 9.5 полісу, у разі несплати або неповної сплати страхового платежу за перший (або наступний) період страхування цей договір не набуває сили (або призупиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. У разі сплати наступного місячного страхового платежу цей договір страхування поновлює свою дію з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем надходження страхового платежу у повному розмірі на поточний рахунок страховика.

Відповідно до п.8 полісу, договір страхування діє 12 місяців з 17.06.2018 00:00:00 по 16.06.2019 року 00:00:00 включно.

Згідно довідки ПрАТ «СК «ВУСО» підтвердження надходження коштів від 01.09.2022 року, останній страховий платіж ОСОБА_1 було здійснено 05.10.2021 року у розмірі 267,50 грн.

Тобто, на момент звільнення позивачки договір страхування від 17.06.2018 року був таким, що призупинив свою дію, а відтак, ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. Вказане не заперечується, а напроти, підтверджується нею особисто у позовній заяві, де вказано, що договір страхування діяв 17.06.2018 року по 06.10.2021 року.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» стягнення грошових коштів в будь-якому випадку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Слід відмітити й те, що у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 , окрім грошових коштів згідно страхового полісу (страхового відшкодування), просила стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» 267,50 грн страхового внеску та моральну шкоду.

Однак, позивачкою не надано жодних доказів неправомірного, на її думку, списання страховиком з її карткового рахунку чергового страхового внеску у розмірі 267,50 грн, з огляду на те, що умови договору страхування не визначають можливості безспірного списання грошових коштів з рахунку страхувальника на рахунок страховика, що відкритий в АТ КБ «Приват банк».

Не містять матеріали справи й жодних доказів на підтвердження факту розголошення відповідачами, у тому числі, Міністерством фінансів України, персональних даних позивачки, а також доказів на підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням таких дій та незаконним на думку, позивачки, привласненням третіми особами належних їй грошових коштів.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. ОСОБА_5 посилалась на те, що відповідачі розголосили її персональні дані третім особам, які незаконним шляхом привласнили належні їй грошові кошти, у зв`язку з чим, вона. ОСОБА_1 , зобов`язана була погасити борг перед банком у розмірі 30 000 грн. Внаслідок таких дій, вона, будучи інвалідом 2 групи, з отримала серцевий напад.

В той же час, як зазначено вище, обставини, на які посилалась ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог про визнання бездіяльності ПрАТ «СК «ВУСО», АТ КБ «Приват банк», Міністерства фінансів України, а також про зобов`язання АТ КБ «Приват банк» повернути викрадені у неї грошові кошти у розмірі 30 050 грн, про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при апеляційному перегляді справи, а відтак висновки суду першої інстанції про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є правильними.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 червня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова