Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1510/23
Провадження № 2/279/619/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/1510/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що з 03.08.2015 року, відповідно до наказу ПАТ «Аграрний фонд» № 243-к від 31.07.2015 року, його було прийнято на посаду заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу по роботі в Житомирській області управління співробітництва з клієнтами СМБ комерційного департаменту ПАТ «Аграрний фонд», про що міститься запис в трудовій книжці.

09.12.2019 року відповідно до наказу № 550-к від 09.12.2019 року, його незаконно звільнено із займаної посади на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.12.2020 року вищевказаний наказ № 550-к від 09.12.2019 року визнано незаконним та скасовано, поновлено його на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області департаменту середнього та малого бізнесу ПАТ «Аграрний фонд».

На виконання вказаного рішення суду відповідачем АТ «Аграрний Фонд» було скасовано наказ про звільнення та поновлено його з 09.12.2019 року на посаді фахівця з фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту (наказ № 35-К від 05.02.2021 року), про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці.

01.12.2022 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням від 16.11.2022 року його звільнено із займаної посади відповідно до ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України, однак не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2020 року по 05.02.2021 року, а також не здійснено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України.

23.01.2021 року він отримав лист АТ «Аграрний фонд», у якому було зазначено, що відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду, його позов задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Аграрний фонд» № 550-к від 09.12.2019 року та поновлено на посаді заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області з 09.12.2019 року. Враховуючи вказане було запропоновано з`явитися 25.01.2021 року до АТ «Аграрний фонд».

05.02.2021 року прибувши до АТ «Аграрний фонд» йому було роз`яснено, що на виконання рішення Коростенського міськрайонного суду його поновлено на роботі з 09.12.2019 року та запропоновано написати заяву на рівнозначну посаду - на посаду фахівця з фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області, на що він погодився.

16.11.2022 року була написана заява про звільнення за власним бажанням, в результаті чого 01.12.2022 року його звільнено за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

03.12.2022 року йому надійшов лист АТ «Аграрний фонд» №7.1-20/2/1323 від 01.12.2022 року з наступними документами: трудова книжка; копія наказу про звільнення від 01.12.2022 року; довідка № 68 від 01.12.2022 року.

Після аналізу отриманих документів було встановлено, що при звільненні нараховано компенсацію невикористаної відпустки (довідка № 68 від 01.12.2022 року), проте заборгованості по заробітній платні за період з 01.12.2020 року по 05.02.2021 року нараховано так і не було. Крім того, як стало відомо пізніше, АТ «Аграрний фонд» не здійснено відповідного єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України, в результаті чого трудовий стаж у вказаному періоді у нього не рахується, що є грубим порушенням його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, відповідно до запису № 3 від 03.08.2015 року у трудовій книжці НОМЕР_1 його прийнято на роботу до ПАТ «Аграрний фонд». Відповідно до запису № 7 від 09.12.2019 року звільнено з ПАТ «Аграрний фонд». Відповідно до запису № 10 від 05.02.2021 року поновлено на роботі, а запис № 7 від 09.12.2019 року визнано недійсним. Відповідно до запису № 12 від 01.12.2022 року його звільнено.

Таким чином, відповідно до записів у трудовій книжці, зроблених відповідними посадовими особами, підтверджений період роботи в АТ «Аграрний Фонд» складає з 03.08.2015 року по 01.12 2022 рік.

Вказаний період роботи також підтверджується офіційною довідкою АТ «Аграрний фонд» № 68 від 01.12.2022 року, де зазначено період роботи, а саме: «Видана ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у тому, що він працював в АТ «Аграрний фонд» з 03.08.2015 р. по 01.12.2022 р. на посаді фахівця з фінансово-економічної безпеки у Вінницькій та Житомирській областях відділу економічної безпеки.

Таким чином, трудовий стаж в АТ «Аграрний фонд» з 03.08.2015 року по 01.12.2022 року підтверджений офіційними документами, якими є трудова книжка та довідка АТ «Аграрний фонд» № 68 від 01.12.2022 року, а тому сплата заробітної плати з відповідною сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України повинні становити за весь період трудового стажу.

Враховуючи викладене вважає заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2020 року по 05.02.2021 року, яка не виплачена у день звільнення, а також несплату за вказаний період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України незаконним; таким, що грубо порушує його права, оскільки трудовий стаж в АТ «Аграрний фонд» з 03.08.2015 року по 01.12.2022 року підтверджений довідкою АТ «Аграрний фонд» № 68 від 01.12.2022 року та трудовою книжкою, що відповідно до ч, 1 ст. 22 КЗпП України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розмір такого стягнення слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

В ході попереднього судового процесу у справі 279/402/20 рішенням суду від 01.12.2020 року та Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.06.2022 року вже встановлено середньоденний заробіток у розмірі 2455,11 грн.

Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі з 01.12.2020 року по 05.02.2021 року складає 110 479,95 грн. (2455,11 х 45 робочих днів з 01.12.2020 по 05.02.2021).

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Дана правова позиція неодноразово висловлювалась у рішеннях Верховного суду України, зокрема від 11 липня 2016 року у справах за провадженнями №6-1434цс16, №6-1430цс16, №6-1440цс16, від 14.09.2016 року у справах за провадженнями №6-1442цс16, №6-1438цс16, №6-1437цс16, від 15 вересня 2016 року у справах за провадженням №6-1779цс16 тощо.

З урахуванням наведеного , у відповідності до ст.47, 116, 117 КЗпП України просить стягнути з АТ «Аграрний фонд» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заробітну плату у розмірі 110 479, 95 грн. з відповідною сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України.

Одночасно просить стягнути з АТ «Аграрний фонд» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час затримки від дня звільнення з розрахунку 2455, 11 грн. за кожен день затримки.

19.04.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 01.05.2023 року.

19.05.2023 року до суду надійшов відзив АТ" Аграрний фонд" в якому відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ "Аграрний фонд" про стягнення заробітної плати та сплату страхових внесків відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що після ухвалення судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, останній не з`являвся в АТ "Аграрний фонд" з невідомих причин, у зв`язку з чим йому було направлено лист за №7.1-20/2/103 з пропозицією явки до товариства 25.01.2021 року для вирішення питання про поновлення. На вказаний лист ОСОБА_1 направив відповідь, зазначивши, що 25.01.2021 року з`явитися не може за сімейними обставини, а зможе прибути тільки 05.02.2021 року. З трудової книжки слідує, що ОСОБА_1 з 10.05.2020 року по 03.02.2021 року отримував допомогу по безробіттю в центрі зайнятості, про що наявні записи у його трудовій книжці, що унеможливлює одночасне отримання ним заробітної плати, і як наслідок підтверджує, що його позовні вимоги за своєю правовою природою є середнім заробітком, а не заробітною платою. Наведену позивачем позицію щодо зазначеної у позові суми 110479, 95 гривень, яка розрахована на підставі середньоденного заробітку у розмірі 2455, 11 гривень, що встановлено судовим рішенням, вважає помилковою, оскільки заявлена сума коштів є середнім заробітком, а не заробітною платою, яка встановлена відповідно до посадового окладу. ОСОБА_1 був обізнаний про своє поновлення 05.02.2021 року, у повному обсязі судове рішення виконано у липні 2022 року, про що наявні відповідні документи, в тому числі лист ОСОБА_1 від 20.07.2022 року. Наказ про поновлення позивача на посаді датується 05.02.2021 року, факт належного виконання судового рішення засвідчено ОСОБА_1 20.07.2022 року, що вказує на те, що строк позовної давності щодо стягнення 110479, 95 гривень, що за своєю правовою природою є середнім заробітком, сплив 05.05.2021 року. Крім того, заявлені дві позовні вимоги являють собою відповідальність роботодавця по ст.117 КЗпП України та ст.236 КЗпП України за фактично одне і те саме порушення, і в разі їх задоволення на АТ "Аграрний фонд" буде покладено подвійну відповідальність. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 перевищують максимально допустимий законодавцем строк для їх стягнення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України). Позовна заява подана до суду 28.02.2023 року, тобто з пропуском строку майже у два роки. При цьому, ОСОБА_1 не наводить причин пропуску строку, не просить суд визнати причини пропуску тримісячного строку. передбаченого законодавством для звернення до суду з такими вимогами, поважними та не заявляє клопотання про його поновлення, у зв`язку з чим до його позовних вимог мають бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідь на відзив у встановлений строк позивач не подав.

На адресу суду позивачем були подані заяви про зміну предмета позову, які ухвалою від 01.06.2023 року залишені без розгляду, та пояснення щодо розрахунку суми стягнення, а також щодо наведених у відзиві доводів відповідача.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, який регулюється нормами трудового законодавства.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом останнього за №550-к ОСОБА_1 звільнено з посади з 09.12.2019 року відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі №279/402/20 визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" №550-к від 09.12.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області департаменту середнього і малого бізнесу ПАТ "Аграрний фонд" на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на зазначеній посаді з 09.12.2019 року. Рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ПАТ "Аграрний фонд" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2019 року по 01.12.2020 року в сумі 603957, 06 гривень.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.06.2022 року вищевказане рішення суду залишено без змін.

Наказом АТ "Аграрний фонд" №35-к від 05.02.2021 року скасовано наказ ПАТ "Аграрний фонд" від 09.12.2019 року №550-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу фінансово-економічної безпеки відділу у Житомирській області департаменту середнього і малого бізнесу. Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця з фінансово -економічної безпеки відділу у Житомирській області управління середнього та малого бізнесу комерційного департаменту з 09.12.2019 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Зі змісту даного наказу слідує, що його видано на виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.12.2020 року.

Наказом за №379-к від 21.11.2022 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України.

ОСОБА_1 порушив спір про стягнення заробітної плати в сумі 110479, 95, яка не була ним отримана з дати ухвалення судового рішення по дату поновлення на роботі, а також про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто зазначеної суми коштів.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Визначення предмета та підстав спору у цивільному процесі є прерогативним правом позивача.

Предметом позову позивач зазначив стягнення заробітної плати та сплату страхових внесків.

Як на підставу позову позивач посилається на ст.47, 116, 117 КЗпП України.

Так, стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, вивченням поданих сторонами у справі доказів встановлено, що фактично позивач бажає стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду від 1.12.2020 року про поновлення на роботі.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Зазначені правовідносини регулюються ст.236 КЗпП України, а не ст.116, 117 КЗпП України, проте зміст позовної заяви не містить обґрунтування позовних вимог з урахуванням положень наведеної норми закону та не містить на неї посилання.

31.05.2023 року позивач подав заяву про зміну предмета позову, яка ухвалою суду від 01.06.2023 року залишена без розгляду, оскільки була подана після спливу строку, встановленого законом, на її подачу.

Стаття 49 ЦПК України надає право позивачу на відповідній стадії судового розгляду змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, яка за формою та змістом має відповідати ст. 175 ЦПК України, вимоги якої при подачі заяви також не було дотримано.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, а також за власною ініціативою замінювати предмет або підставу позову, що, як зазначено вище, є прерогативним правом позивача.

Вимога зазначена в п.2 резолютивної частині позовної заяви також не підлягає задоволенню на підставі ст.116, 117 КЗпП України, оскільки вказаними нормами закону покладається на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належні та нараховані працівникові при звільненні.

Зазначена у позовній заяві сума не була нарахована позивачу при звільнені, тому на відповідача не може бути покладено відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України, яка в своє чергу є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилається як на предмет та підставу своїх вимог до вказаного у справі відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 76 - 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 47, 116, 117 КЗпП України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення заробітної плати та сплати страхових внесків відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Акціонерне товариство «Аграрний фонд», місце знаходження: 03151, м. Київ, пров. Очаківський, 5/6, .

Суддя: Шульга О.М.