Справа № 333/3417/22
Провадження № 2/333/474/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Лелікова С.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Крамаренка А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу № 333/3417/22 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лелікова Сергія Олеговича до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування квартирою (про вселення), -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лелікова С.О. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування квартирою (про вселення), в обґрунтування якого зазначив наступне.

Позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана ним з прилюдних торгів. За результатами торгів було сформовано протокол електронних торгів № 505596 від 08.10.2020 року переможцем яких визнано ОСОБА_1 та складено акт про проведені електронні торги 58190117 від 29.10.2020 року. 30.10.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., на підставі вищевказаних документів було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності, зареєстровано в реєстрі за № 7176, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 38932015. Таким чином, ОСОБА_1 на сьогоднішній день є власником вказаної квартири, але не має можливості користуватись власною квартирою через перешкоди, які здійснюються з боку відповідача ОСОБА_2 . В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 333/6292/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП СЕТАМ, третя особа: АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання електронних торгів недійсними. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.11.2021 року рішення Комунарського районного суду залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду судові рішенні судів попередніх інстанцій залишено без змін. Тобто, на даний час право власності ОСОБА_1 не є оспорюваним, проте відповідач не надає доступу ОСОБА_1 до квартири, не передає ключі, не надає можливості вселитися та завезти власні речі, таким чином ОСОБА_1 вимушений вирішувати ці питання в судовому порядку. Позивач просить суд вселити його у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, в якому просить суд вселити його у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 15.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.12.2022 року представник відповідача адвокат Крамаренко А.А. надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та позов залишити без задоволення, так як позивач не надав до суду жодного доказу, які б свідчили про перешкоди у доступі до квартири з боку відповідача.

27.12.2022 року представник позивача адвокат Леліков С.О. надав суду відповідь на відзив.

07.02.2023 року представник позивача адвокат Леліков С.О. надав суду клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати: у відділі поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області завірені належним чином копії матеріалів, складених за зверненням ОСОБА_1 , а саме від 20.09.2022 року (номер в журналі Єдиного обліку № 20882) та від 27.12.2022 року (номер в журналі Єдиного обліку № 28114), а також копії матеріалів за зверненням ОСОБА_2 від 27.12.2022 року; від Управління поліції охорони в Запорізькій області відеозаписи, зроблені технічними засобами, які були розташовані на форменій амуніції співробітників поліції, які прибули 27.12.2022 року на виклик за адресою: АДРЕСА_1 , в проміжок часу з 11 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв.

20.03.2023 року представник відповідача адвокат Крамаренко А.А. надав заперечення, відповідно до яких, просить суд поновити строк на подання заперечення. Додатково зазначив, що відповідач не заперечує проти надання вільного доступу до квартири ОСОБА_1 і готова передати йому добровільно ключі від квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Леліков А.А., кожен окремо, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково зазначили, що ОСОБА_2 не надала доступ до квартири, а її клопотання про надання сторонам додаткового строку для можливості врегулювання спору шляхом досягнення мирової угоди, є лише спробою затягнути час, оскільки за весь час слухання справи відповідач з проханням врегулювати спір мирним шляхом не зверталась.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Крамаренко А.А., заперечували проти задоволення позовних вимог, так як спору не має, перешкоди позивачу відповідач не чинить. ОСОБА_2 зазначила, що вона є особою похилого віку і їй нема де жити.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана ним з прилюдних торгів.

За результатами торгів було сформовано протокол електронних торгів № 505596 від 08.10.2020 року переможцем яких визнано ОСОБА_1 та складено акт про проведені електронні торги 58190117 від 29.10.2020 року (а.с. 4-5).

30.10.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., на підставі вищевказаних документів було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності, зареєстровано в реєстрі за № 7176, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 38932015 (а.с. 6, 33).

З копій матеріалів ЄО № 20881 від 20.09.2022 року, зареєстрованого у відділі поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за зверненням ОСОБА_1 та копій матеріалів ЄО № 28114 від 27.12.2022 року, зареєстрованого у відділі поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за зверненням ОСОБА_2 вбачається, що відповідач не відчиняє двері позивачу, хоча знаходиться в квартирі, здійснює перешкоди у вселення до житла, ключі не дає. В ході бесіди ОСОБА_2 зазначила, що з приводу виїзду з квартири до неї ніхто не звертався, зазначила, що вона є особою похилого віку, їй нікуди виїхати, тим паче, що зараз у країні воєнний стан. Проте, зобов`язалась виїхати з квартири після ухвалення судового рішення з приводу вселення ОСОБА_1 до квартири.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2021 року (справа № 333/6292/20) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП СЕТАМ, третя особа: АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання електронних торгів недійсними відмовлено у повному обсязі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.11.2021 року рішення Комунарського районного суду залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду судові рішенні судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Тобто, на час розгляду зазначеної справи позивач є законним власником квартири і його право ніким не оспорюється.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Продовжуючи далі про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09.11.1999 року у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення від 05.01.2000 року у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96). Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт того, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17.02.2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до вимог статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач не надає добровільної згоди на вселення позивача до квартири, оскільки відмовляється надати йому ключі від квартири, не відчиняє навіть двері, чим перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, власником якої він є. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач у позовній заяві не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись статтями 316, 319, 321, 321, 383, 391 ЦК України, статтями 3, 5, 12, 13, 15-16, 78, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лелікова Сергія Олеговича до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування квартирою (про вселення) задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик