ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 377/385/22

провадження № 61-10512св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС»,

третя особа -Первинна профспілкова організація Чорнобильської АЕС,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Шкаленком Євгеном Васильовичем, на рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 січня 2023 року у складі судді Бабич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 рокуу складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (далі - ДСП «Чорнобильська АЕС», ДСП ЧАЕС), третя особа - Первинна профспілкова організація Чорнобильської АЕС, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з серпня 1993 року він постійно працював на ДСП «Чорнобильська АЕС». У зв`язку з реорганізацією ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» він був переведений на посаду майстра з ремонту 3 групи транспортного цеху ДСП «Чорнобильська АЕС».

У грудні 2021 року йому було вручене попередження від 24 грудня 2021 року № 921, в якому адміністрацією ДСП ЧАЕС повідомлено про скорочення його посади відповідно до статті 49-2 КЗпП України та наказу ДСП ЧАЕС від 17 грудня 2021 року № 116-ш/р «Про внесення змін до штатного розпису ТрЦ», запропоновано переведення на посаду водія автотранспортних засобів або на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів 4 розряду, зазначено про необхідність викласти рішення щодо переведення або відмови у письмовому вигляді (у формі заяви) та вказано, що у разі відмови від переведення на запропоновану посаду, трудовий договір буде розірвано на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з достроковим зняттям ЧАЕС з експлуатації у термін відповідно до чинного законодавства.

19 липня 2022 року наказом ДСП ЧАЕС від 18 липня 2022 року № 123-ос «Про припинення трудового договору» він був звільнений з посади майстра з ремонту 3 групи ТрЦ/ Ремонтно механічні майстерні у зв`язку з достроковим зняттям Чорнобильської АЕС з експлуатації, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та на підставі попередження про скорочення від 24 грудня 2021 року № 921.

Вважав, що відповідач при його звільненні порушив вимоги статей 40, 42, 49-2 КЗпП України, тому його звільнення є незаконним. Вказував, що наказ від 17 грудня 2021 року «Про внесення змін до штатного розпису ТрЦ», яким було виключено посаду майстра з ремонту 3 групи/Ремонтно-механічні майстерні, не містить погодження з уповноваженим органом на внесення змін до штатного розпису ТрЦ. ДСП «Чорнобильська АЕС» не виконало взяті на себе зобов`язання, передбачені статтею 43 КЗпП України, та підприємство не зверталося з обґрунтованим письмовим поданням про розірвання з ним трудового договору.

Позивач вказував, що були відсутні докази зміни в організації виробництва і праці, які б стали підставою для скорочення його посади, а також докази, що він відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести його за згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві протягом тривалого періоду, який минув з моменту вручення йому попередження по день звільнення з роботи. ДСП «Чорнобильська АЕС» не перевірило наявність в нього переважного права на залишення на роботі, оскільки не здійснило порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації щодо тих працівників, які залишилися на роботі, та його, хоча ступінь його кваліфікації та продуктивності праці надавали йому переважне право на залишення на роботі, а в транспортному цеху на грудень 2021 року перебувало більше 100 працівників, проте виключено зі штатного розпису лише його посаду. Вважав, що відповідач допустив упереджене ставлення до нього, що є дискримінацією.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд поновити його з 19 липня 2022 року на посаді майстра з ремонту 3 групи транспортного цеху/ремонтно-механічні майстерні ДСП «Чорнобильська АЕС» та стягнути з ДСП «Чорнобильська АЕС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 липня 2022 року по день поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 09 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 був звільнений у передбаченому КЗпП України порядку, а доводи щодо незаконності його звільнення ним не доведені, оскільки у ДСП «Чорнобильська АЕС» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників транспортного цеху, позивач був завчасно попереджений про подальше вивільнення та йому були запропоновані вільні посади, які він не прийняв. При цьому, позивач був звільнений під час дії воєнного стану, тому положення статті 43 КЗпП України на нього не розповсюджуються, а до складу профспілкових органів на час звільнення він не входив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що його було звільнено без попереднього погодження з профспілкою. При цьому, суд першої інстанції не зупинив провадження у справі та не запитав відповідної згоди.

Вважає, що роботодавцем було порушено умови колективного договору між підприємством та профспілковою організацією щодо запиту на звільнення працівника.

Посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо неможливості звільнення без попереднього погодження з профспілковим органом.

При цьому, зазначає, що процедура його звільнення розпочалася до введення в Україні воєнного стану, тому на його звільнення не повинні були розповсюджуватися норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

08 серпня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 11 серпня 1993 року був прийнятий на роботу на Чорнобильську АЕС, і в період з 11 серпня 1993 року до 11 січня 2012 року працював на різних посадах на ДСП ЧАЕС.

11 січня 2012 року згідно з наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 23 червня 2011 року № 643 зі складу ДСП ЧАЕС з 11 січня 2012 року виділено Управління забезпечення об`єктів Чорнобильської АЕС та створено ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» (далі - ДП УЗФО ЧАЕС).

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 був переведений майстром з ремонту 3 групи в ДП УЗФО ЧАЕС.

Наказом ДАЗВ від 14 березня 2019 року № 42-19 ДП УЗФО ЧАЕС реорганізовано шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС.

01 липня 2019 на підставі наказу ДСП ЧАЕС № 848 ОСОБА_1 зараховано до штатного складу ДСП ЧАЕС на посаду майстра з ремонту 3 групи транспортного цеху (ТрЦ).

Кваліфікаційні вимоги до посади майстра з ремонту 3 групи ремонтно-механічних майстерень транспортного цеху, визначені в посадовій інструкції 18ПІ-ТрЦ.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки (далі - т. в. о.) генерального директора ДСП ЧАЕС від 17 грудня 2021 року №116-ш/р «Про внесення змін до штатного розпису ТрЦ» на підставі службової записки начальника ТрЦ від 11 листопада 2021 року №5300-24/190 та службової записки начальника ВУП від 18 листопада 2021 року №47-1602 щодо підвищення ефективності використання трудових ресурсів транспортного цеху, з метою економії бюджетних коштів, внесені зміни до штатного розпису транспортного цеху з дати набуття чинності цим наказом: виключено посаду майстра 3 групи ремонтно-механічної майстерні.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 , майстру з ремонту 3 групи ТрЦ, було вручено попередження від 24 грудня 2021 року № 921 разом з переліком вакансій та запропоновано переведення на вакантну посаду водія автотранспортних засобів (вантажний автомобіль вантажопідйомністю до 3 т) або на посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів 4 розряду. Рішення щодо переведення або відмову запропоновано викласти у письмовому вигляді (у формі заяви).

04 січня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я т. в. о. генерального директора ДСП ЧАЕС заяву, в якій повідомив, що він відмовляється від запропонованих йому посад водія та автослюсаря КТЗ, і згоден працювати на посаді майстра з ремонту 3 групи у ТрЦ ще два роки.

У відповідь на цю заяву ДСП «Чорнобильська АЕС» направило ОСОБА_1 за його місцем проживання лист № 693/22 від 23 лютого 2022 року, в якому повідомило про те, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України у разі відмови від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, працівник підлягає звільненню за скороченням. Вказаний лист було повернуто ДСП «Чорнобильська АЕС» з відміткою про причини повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання».

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 було направлено лист ДСП ЧАЕС № 866/22 від 25 квітня 2022 року разом з додатком № 40 від 25 квітня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року та звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 25 квітня 2022 року.

18 травня 2022 року ОСОБА_1 було направлено рекомендованим поштовим відправленням лист ДСП ЧАЕС № 1069/22 від 17 травня 2022 року разом з додатком №43 від 12 травня 2022 року до попередження №921 від 24 грудня 2021 року та звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 12 травня 2022 року, які ОСОБА_1 отримав 06 червня 2022 року.

25 травня 2022 року ОСОБА_1 було вручено додаток № 45 від 24 травня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року разом зі звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 24 травня 2022 року.

02 червня 2022 року ОСОБА_1 було вручено додаток № 48 від 01 червня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року разом зі звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 01 червня 2022 року.

15 червня 2022 року ОСОБА_1 було вручено додаток № 53 від 14 червня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року разом зі звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 14 червня 2022 року.

23 червня 2022 року ОСОБА_1 було вручено додаток № 56 від 21 червня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року разом зі звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 21 червня 2022 року.

19 липня 2022 року ОСОБА_1 було вручено додаток № 147 від 18 липня 2022 року до попередження № 921 від 24 грудня 2021 року разом зі звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно зі штатним розписом станом на 18 липня 2022 року.

Згідно з наказом т. в. о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 123 ос від 18 липня 2022 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено 19 липня 2022 року з посади майстра з ремонту 3 групи транспортного цеху ремонтно-механічної майстерні у зв`язку з достроковим зняттям Чорнобильської АЕС з експлуатації, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, попередженням про скорочення від 24 грудня 2021 року № 921.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18), від 27 грудня 2019 року у справі № 333/5300/17-ц, від 17 березня 2020 року у справі № 826/510/16, від 02 червня 2020 року у справі № 826/24208/15-ц та від 05 жовтня 2020 року у справі № 451/1028/18 (провадження № 61-10596св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 суд дійшов висновку, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Частиною першою статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно із частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що ДСП «Чорнобильська АЕС» правильно провело процедуру його звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників, зокрема, посади яку обіймав позивач.

Усі доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , фактично, зводяться до того, що відповідач не отримав згоди профспілкової організації на його звільнення, а суди, за відсутності такої згоди, не зупинили провадження у справі та не запитали її самостійно.

Проте, такі доводи заявника є необґрунтованими та не впливають на правильність вирішення судами трудового спору.

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи аналогічний довід апеляційної скарги ОСОБА_1 , правильно вказав, що у підпункті 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» вказано, що в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

Згідно з Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України « Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

За правилом частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Відповідно до частини 8 цієї статті роботодавець має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника).

Згідно з пунктом 2 Глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», частинами другою, третьою статті 1 якого передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 5 вказаного Закону в період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Судами було встановлено, що з огляду на довідку від 08 грудня 2022 року № 38-15/139, видану головою Первинної профспілкової організації Чорнобильської АЕС, ОСОБА_1 був членом вказаної профспілкової організації, але докази того, що його станом на день звільнення було обрано до профспілкових органів вказаної профспілки, відсутні.

Станом на час введення на території України воєнного стану позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України 19 липня 2022 року. Відтак, звільнення позивача відбулося під час дії воєнного стану та більше ніж через три місяці після набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми вказаного закону, яким в частині другої статті 5 інакше, ніж КЗпП України, на період дії воєнного стану, врегульовано порядок застосування статті 43 КЗпП України.

Посилання заявника на те, що процедура його звільнення розпочалася до введення в Україні воєнного стану, тому на його звільнення не повинно було розповсюджуватися норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є безпідставним.

Тлумачення статті 43 КЗпП України дає підстави для висновку, що роботодавець не обмежений строками звернення до виборного органу первинної профспілкової організації з обґрунтованим поданням про розірвання трудового договору з працівником на підставі, зокрема, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Проте відповідно до частини восьмої вказаної статті має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що ОСОБА_1 був звільнений під час дії воєнного стану та більше ніж через три місяці після набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», частиною другою статті 5 якого передбачено, що у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Отже, подія, з якою позивач пов`язує порушення його трудових прав, відбулася 19 липня 2022 року, оскільки саме в цей день позивач був звільнений із займаної посади, а відтак, вже з 24 березня 2022 року до спірних правовідносин підлягав застосуванню Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Підстави вважати, що порушення права позивача відбулося раніше дня розірвання трудового договору, відсутні, оскільки звільнення позивача могло не відбутися, зокрема, у разі переведення за його згодою на одну із запропонованих посад.

Таким чином, роботодавець обґрунтовано не отримував попередньої згоди на звільнення позивача у профспілкової організації відповідно до статті 43 КЗпП України, оскільки при розірванні трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України керувався частиною другою статті 5 вищевказаного Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Шкаленком Євгеном Васильовичем- залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець