ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/642/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/453/21 Категорія: 306010600 Калієвський І. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участі секретаря Сергун Т.В.

учасники справи:

позивач за первинним позовом - ОСОБА_1 ;

відповідач за певинним позовом - ОСОБА_2 ;

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ;

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Калієвського І.Д. у приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області 27.02.2023 року,у справі за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та втраченої вигоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП, -

в с т а н о в и в :

01.06.2021 року позивач за первинним позовом ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та втраченої вигоди.

В обґрунтування позову вказується, що 10 квітня 2019 року близько 21 год. 14 хв., ОСОБА_2 , 1988 року народження, по вул. Леонтовича, смт. Маньківка, Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з мінітрактором «Kubota Х-20» під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого трактор отримав значні механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Постановами Маньківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року та 16 березня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України.

В результаті ДТП належний позивачу ОСОБА_1 на праві власності трактор отримав механічні пошкодження, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 75 від 20.06.2019 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, складає 157040,00 грн., та вартість відновлювального ремонту становить 230777 грн.

Крім того, під час ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в тому числі, і забій та травмування єдиної нирки, що в свою чергу, становило загрозу її втрати і тим самим становило загрозу його життю. Лікування після ДТП вимагало від ОСОБА_1 та родини значних матеріальних витрат. Тільки на придбання ліків було витрачено 8182,48 грн., які, на його думку, повинен відшкодувати ОСОБА_2 , як винуватець ДТП.

Позивачем було витрачено 3000 грн. на оплату послуг з визначення матеріального збитку (квитанція серія 10 ВАА № 699189 від 20.06.2019 року).

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди. Він є фізичною особою підприємцем. Має земельну ділянку (пай) площею 4,2 га та займається вирощуванням зернових культур. У зв`язку із пошкодженням трактора та здоров`я вказану роботу він виконувати не міг. Позивач вказує, що зірвалася посівна, вирощування та реалізація зерна урожаю кукурудзи в 2019 році. У зв`язку із неможливістю за станом здоров`я, у відсутність транспортного засобу, виконати сільськогосподарські роботи позивач не зміг, урожай не посіяв, не зібрав та не реалізував, внаслідок чого ОСОБА_1 завдані збитки у розмірі 210000,00 грн., з розрахунку 4,2 га х 100 ц (10т) х 5000 грн. = 210000 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем.

Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням трактора йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту, через що тривалий час позивач не міг вночі спокійно спати. І до того їх суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім нього і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Так, його дружина змушена була шукати додаткову роботу та в даний час працює на двох роботах. Стан здоров`я його сина, який є інвалідом дитинства, через нервовий стрес, пов`язаний з переживаннями за його життя та сімейні напружені стосунки, значно погіршився. Він став інвалідом 2-ї групи.

Позивач вказує, що на тривалий час після ДТП йому та близьким позивача довелося змінити спосіб життя, що викликало суттєві незручності у повсякденному житті. Багато справ, запланованих раніше, ОСОБА_1 довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою.

Розмір заподіяної позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і його родині, та витрати, пов`язані з відновленням його психічного стану, відпочинком від усього, що сталося із ним та членами його родини. Розмір душевних страждань позивача ОСОБА_1 і страждань його родини на протязі майже трьох років, під час яких тривав судовий розгляд справ про адміністративні правопорушення відповідача, оцінює в 200000 (двісті тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося позивачу перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я позивача та членів його родини, так як була пошкоджена єдина нирка, що, в свою чергу, загрожувало його життю, тривалий час лікування та реабілітації, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму матеріального збитку, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 157040,00 грн., витрати на лікування у розмірі 8182,48 грн., моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн., утрачену вигоду у розмірі 210000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 6000,00 грн.

17.06.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП.

В обґрунтування позову вказує, що 10.04.2019 року в смт. Маньківка, Маньківського району, Черкаської області біля буд. 39 по вул. Леонтовича за участю ОСОБА_2 , на власному автомобілі «Mitsubishi Lancer» та іншого учасника ДТП, який керував мінітрактором «Kubota Х-20», відбулась дорожньо-транспортна пригода у вигляді зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок ДТП обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.

За даним фактом складено протокол про ДТП за ст. 124 КпАП України. В послідуючому адміністративний протокол за ст. 124 КпАП України - повернуто, так як було відкрите кримінальне провадження за №0000102 від 02.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як стверджується в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 вчинив ДТП у зв`язку з тим, що зіштовхнувся з мінітрактором «Kubota Х-20», не дотримався безпечного інтервалу та інше. Постановою Маньківського районного суду Черкаської області (суддя Маренюк В.Л.) від 16 березня 2021 року, справа № 701/303/19, визнано винним ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та закрито провадження за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 вважає, що матеріали протоколу про адміністративне правопорушення містять докази про порушення ПДР обома учасниками дорожнього руху, тобто і позивачем в тому числі. Означена обставина про наявність постанови в адміністративній справі за ст. 124 КпАП України відносно відповідача не виключає можливість встановлення вини в іншого учасника дорожнього руху - самого позивача, що в свою чергу, впливатиме на фактор встановлення вини, як обов`язкового елементу відповідальності за шкоду в діях самого ОСОБА_1

Маньківський районний суд Черкаської області в ході розгляду адміністративних матеріалів за ст. 124 КпАП України відносно ОСОБА_2 так і не провів необхідну експертизу в справі - технічної відповідності трактора з культиватором, що рухався в темну пору доби дорогою загального значення, по суті, відійшовши від ним же призначеної експертизи, та від ним же встановленої необхідності такого визначення. Суд не врахував, що потерпіла сторона не надала експертам всі свої документи на трактор, а тому не сприяла у встановленні всіх обставин справи. Суд не зважив на таку неналежну процесуальну поведінку «потерпілої сторони», яка по суті вказує на створення перешкод до проведення експертизи з відповідними процесуальними про це наслідками, що також не були застосовані судом.

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer» у розмірі 157000,00 грн.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року первинний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та втраченої вигоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого с. Черповоди, Уманського району, Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в сумі 165223 грн. 48 коп. (сто шістдесят п`ять тисяч двісті двадцять три гривні сорок вісім копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого с. Черповоди, Уманського району Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого с. Черповоди, Уманського району, Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 ) судові витрати в сумі 6000 грн. (шість тисяч гривень).

В решті первинного позову - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Зміст апеляційної скарги аналогічний обставинам викладеним у зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП від 17.06.2021 року.

Скаржник в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції незаконно не взяв до уваги в якості належного доказу звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику мінітрактора «Kubota Х-20», оскільки суд першої інстанції не вказав, на підставі якого належного доказу судом встановлено перевагу одного висновку експерта над іншим.

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що калькуляція до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 75 від 20.06.2019 року не відповідає довідці про результати пошкоджень від ДТП, що видана працівниками поліції при його оформлені, а відповідно звіт про оцінку, що виконаний стороною ОСОБА_2 відповідає такій довідці. Тому, приймаючи за основу для визначення суми матеріальної шкоди для ремонту трактора висновок експерта, що не був до того ж попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, який не відповідає іншим матеріалам справи, суд першої інстанції віддав перевагу неналежному доказу та не запропонував стороні провести повторну судову експертизу. Натомість, суд першої інстанції неправомірно поклав обов`язок доказування в цій частині позову на ОСОБА_2 , вказавши, що ОСОБА_2 мав би надати інший висновок експерта, не врахувавши те, що таку експертизу сторона не може призначити, поза як відсутній доступ до предмету дослідження - самого трактора, що є об`єктивною обставиною.

Вважає, що суд першої інстанції в даній справі виходив з презумпції вини заподіювача шкоди, однак мається очевидно неправомірне прийняття/перекладання обов`язку доказування розміру шкоди на ОСОБА_2 , тоді як основоположні принципи процесуального права свідчать про рівність сторін в процесі та обов`язок доказування, в даному випадку розміру шкоди, та покладає саме на ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що, вирішуючи спір в частині зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 вартості пошкоджень від ДТП автомобіля ОСОБА_2 , суд першої інстанції суб`єктивно дистанціювався від дослідження доказів, що подані стороною ОСОБА_2 , виходячи виключно від даних постанови цього ж суду в адміністративній справі № 701/303/19, якою визнано винним ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП. Тому експлуатація ОСОБА_1 свого трактору, за даних обставин справи, і є тією його грубою необережністю, що виключає відшкодування шкоди та має бути встановлена в ході судового розгляду справи. При цьому, факт притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП не виключає цивільно-правову відповідальність самого ОСОБА_1 .

Скаржник ОСОБА_2 вказує, що з матеріалів позовної заяви не вбачається, чи звертався ОСОБА_1 до страхової організації, де застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, що завдана його транспортному засобу та шкоду здоров`ю в межах сум страхового відшкодування, та що йому було відмовлено.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 , а також стягнути судові витрати з ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з?явились, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується судовими повістками про вручення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, які дали пояснення суду в режимі відео конференції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог за первинним позовом ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП в сумі 157041,00 грн., та про стягнення з відповідача витрат на послуги щодо визначення матеріального збитку в сумі 3000,00 грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що питання наявності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП вирішено постановою суду, яка набрала законної сили, а тому доводи відповідача по первинному позову про незгоду з висновком суду, викладеним у цій постанові, не є підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог по первинному позову про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначені витрати в сумі 8182,48 грн. підлягають до відшкодування, оскільки згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 дійсно під час ДТП отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Задовольняючи частково позовну вимогу первинного позову відносно відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , завдану діями ОСОБА_2 , суд вважав за необхідне, виходячи із засад розумності та справедливості, визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., що є достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою, звернувши увагу на те, що стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог первинного позову відносно відшкодування упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з того, що у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки позивачем по первинному позову не було надано належних та допустимих доказів того, що заявлений розмір упущеної вигоди є вірним та належним.

Судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки часткове задоволення позовних вимог по первинному позову взаємо виключає можливість задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 10 квітня 2019 року близько 21 год. 14 хв. ОСОБА_2 , 1988 року народження, по вул. Леонтовича, смт. Маньківка, Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з мінітрактором «Kubota Х-20» під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого трактор отримав значні механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Згідно постанови Маньківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року та 16 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП України (а. с. 5-6, 8-10, 11, т. 1).

В результаті ДТП належний позивачу ОСОБА_1 на праві власності (свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 (а. с. 12) мінітрактор "Kubota X-20", 1991 року випуску, отримав механічні пошкодження та згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 75 від 20.06.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП складає 157040,00 грн., та вартість відновлювального ремонту становить 230777,00 грн. (а. с. 16-24, т. 1).

Відповідач по первинному позову та його представник у якості додатку до відзиву надали звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер НОМЕР_5 , та згідно даного звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику мінітрактора в результаті його пошкодження при ДТП в цінах станом на момент виконання дослідження складає 8865,01 грн. (а. с. 102-134, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у п. 4 зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року у справі № 701/971/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Із мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що згідно висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 28547/19-52 від 15.01.2020 року з технічної точки зору дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 2.3 б), 11.3, 13.3 ПДР України. В діях водія мінітрактора ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається з технічної точки зору. З технічної точки зору дії водія автомобіля "Mitsubishi Lancer" днз НОМЕР_1 ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньої пригоди.

У мотивувальній частині постанови суд дійшов до висновку, що належних та допустимих доказів, що спростовують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, висновках експерта та інших матеріалах справи учасниками справи, суду не надано, а тому суд встановив наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року постанова судді Маньківського районного суду Черкаської області від 16.03.2021 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - залишена без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у постанові вказав, що доводи ОСОБА_2 про те, що в даному ДТП є вина іншого учасника ДТП ( ОСОБА_1 ), і це є підставою для скасування судового рішення, є необґрунтованими.

Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року у справі № 701/682/19 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України.

Отже, винні дії відповідача знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданою майновою шкодою, тому відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати шкоду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлені вище обставини постановою суду в адміністративній справі, яка набрала законної сили, повністю виключають можливість того, що шкода, завдана ОСОБА_2 . ОСОБА_1 внаслідок ДТП, могла бути завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП вирішено постановою суду, яка набрала законної сили, а доводи відповідача по первинному позову про незгоду з висновком суду, викладеним у цій постанові, не є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Надавши оцінку висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 75 від 20.06.2019 року, наданого позивачем, та звіту про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер НОМЕР_5 , наданого відповідачем, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що у звіті наданого відповідачем при оцінці шкоди не враховано в повній мірі пошкодження транспортного засобу та калькуляція відновлювального ремонту трактора "Kubota Х-20" відображена в додатку 3 до висновку № 75 є більш точною та такою, що відповідає в певній мірі пошкодженням отриманими транспортним засобом під час ДТП, ніж калькуляція. викладена в звіті про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику мінітрактора "Kubota X-20", реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно звернув увагу на те, що жодною із сторін не було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи щодо визначення суми матеріального збитку.

З врахуванням вище вказаного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог первинного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП в сумі 157041,00 грн., а також про стягнення з відповідача по первинному позову витрат на послуги щодо визначення матеріального збитку (квитанція серія 10 ВАА № 699189 від 20.06.2019 року) в сумі 3000,00 грн.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем по первинному позову надано належні підтвердження щодо витрат на лікування внаслідок ДТП на суму 8182,48 грн. (фіскальні чеки, листок лікарських призначень, копії медичної документації, що підтверджують факт його лікування).

Будь-яких доказів на спростування таких витрат стороною відповідача не надано.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо відшкодування витрат на лікування ОСОБА_1 , вказані в сумі 8182,48 грн. підлягають до відшкодування, оскільки згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 дійсно під час ДТП отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Щодо позовних вимог первинного позову відносно відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 завдану діям ОСОБА_2 колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи згідно частини 1, 2 статті 23 ЦК України.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

З врахуванням обставин справи, які встановлено судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, з огляду на наведені вище критерії, вважає, що суд першої інстанції врахував страждання та переживання позивача та обґрунтовано вважав, що достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою буде стягнення позивачу на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Щодо позовних вимог первинного позову відносно відшкодування упущеної вигоди, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В якості належних та допустимих доказів упущеної вигоди надаються докази, які свідчать про реальні наміри власника або землекористувача обробляти земельну ділянку - проведення закупівлі посівного матеріалу, укладення договорів на обробіток ділянки для висадження закупного посівного матеріалу або наявність у власника техніки для самостійного обробітку своєї земельної ділянки та інші аналогічні дії власника, землекористувача, які свідчать про підготовку до самостійного використання ділянки.

Отже, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Відповідні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 200/14946/16-ц, провадження № 61-33556св18.

Оскільки, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, тому для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з елементів цивільна відповідальність не настає.

Обґрунтовуючи первинний позов в частині позовних вимог щодо відшкодування упущеної вигоди, позивач за первинним позовом зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки він є фізичною особою підприємцем та має земельну ділянку (пай) площею 4,2 га., і займається вирощуванням зернових культур. У зв`язку із пошкодженням трактора та здоров`я цю роботу він виконувати не міг. При цьому, зірвалася посівна та вирощування та реалізація зерна урожаю кукурудзи в 2019 році. У зв`язку із неможливістю за станом здоров`я та у відсутність транспортного засобу виконати сільськогосподарські роботи позивач не зміг, урожай не посіяв, не зібрав та не реалізував, внаслідок чого йому завдані збитки у розмірі 210000,00 грн., з розрахунку 4,2 га., х 100 ц (10т) х 5000,00 грн. = 210000,00 грн., які мають бути відшкодовані відповідачем.

Однак, позивачем по первинному позову не було надано підтверджень чи доказів того чи є у його власності чи оренді будь-яка земельна ділянка, чи укладені будь-які договори на проведення будь-яких сільськогогосподарських робіт саме мінітрактором, не зазначено та не надано доказів про обробіток будь-яких земельних ділянок та про посів відповідних сільськогосподарських культур у період, що передував ДТП із зазначенням вартості робіт та вартості отриманого урожаю.

Вказане виключає можливість стягнення з відповідача ОСОБА_2 збитків у вигляді упущеної вигоди.

Апеляційний суд вважає, що сума збитків, яку просив стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку. Проте, саме по собі обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання до суду податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019-2020 року, із зазначенням відповідних показників підприємницької діяльності не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 поніс упущену вигоду в тій сумі, яку він зазначає в позовних вимогах, а саме: 210000,00 грн., тому у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Як вбачається в матеріалах справи міститься договір на представництво в (цивільному-адміністративному) процесі від 08.08.2019 року/, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщук В.І. на участь в суді у справі відносно ОСОБА_2 та квитанція від 08.08.2019 року № 60 про отримання адвокатом Поліщук В.І. 3000,00 грн. за надання правової допомоги при формуванні документів, складанні позовної заяви, заперечення, участь в судових засіданнях при розгляді справи.

Приймаючи чи до уваги те, що саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що не було зроблено стороною ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги по первинному позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3000,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 , то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що часткове задоволення позовних вимог по первинному позову у даній справі взаємо виключає можливість для задоволення зустрічного позову.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що фактично підставою для подання зустрічного позову є незгода з висновком суду, викладеним у постанові у справі про адміністративне правопорушення, про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, та до зустрічного позову не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні вимог ЦПК України, які свідчили б про обґрунтованість та належність позовних вимог за зустрічним позовом.

З врахуванням вище вказаного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог по первинному позову, а саме : стягненню з відповідача по первинному позову на користь позивача по первинному позову матеріальної шкоди в сумі 165223,48 грн., яка складається з вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу позивача в сумі 157041,00 грн. та витрат на лікування позивача в сумі 8182,48 грн. в повному обсязі, частково моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., судових витрат в сумі 6000,00 грн., що складаються з витрат на проведення експертного дослідження в сумі 3000,00 грн. та витрат на надання професійної правової допомоги в сумі 3000,00 грн., а в решті позовних вимог по первинному позову та в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення колегією суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є формальними, безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги за первинним позовом ОСОБА_1 задоволено частково, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 - відмовлено у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати слід залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 15.06.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко