ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9340/23 Справа № 214/6517/22 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/6517/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (надалі ТОВ «Житлосервіс-КР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Саксаганського району м. Кривого Рогу, в тому числі по АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками приміщення АДРЕСА_2 та споживачами наданих позивачем послуг за указаною адресою, що надавалися Товариством по АДРЕСА_3 . Договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР» ними не укладалися.

Оскільки, відповідачі своєчасно та в повному обсязі кошти за надані послуги не сплачували, утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, а тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01.03.2019 по 31.10.2022, у сумі 27 230,31 грн., та за період з 21.04.2019 по 21.02.2022 інфляційні втрати у сумі 2 838,49 грн. і 3% річних у сумі 932,32 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Житлосервіс-КР» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно взяв до уваги покази свідків та прийняв, як належні та допустимі, докази надані стороною відповідачів щодо фактичного утримання будинку відповідачами та здійснення за їх замовленням ФОП ОСОБА_5 послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Також, вказує на те, що ФОП ОСОБА_5 було надано послуги, які взагалі не відносяться до переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, та не мають жодного відношення до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Не погоджується позивач й з посиланням суду першої інстанції на Договір оренди земельної ділянки від 30 січня 2007 року, оскільки він був укладений на 10 років та немає правового значення для вирішення спору.

Наголошує на тому, що ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Саксаганського району м. Кривого Рогу, в тому числі по АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками приміщення АДРЕСА_2 та споживачами наданих позивачем послуг за указаною адресою, а тому зобов?язані здійснювати їх оплату.

Вважає, що ТОВ «Житлосервіс-КР» належним чином підтверджено факт надання послуг з управління та утримання будинку АДРЕСА_1 та надано суду відомості по видам послуг по будинку, що містить помісячну інформацію щодо переліку наданих постуг та вартості послуг з розрахунку грн./кВ.метр; інформацію про витрати на утримання будинку за період з 01.03.2019 по 31.10.2022.

Посилання судом першої інстанції на Порядок здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 482, є помилковим, оскільки у цьому порядку відсутні будь-які вимоги щодо оформлення та надання інформації про кількістні та якісні показники надання послуги щодо багатоквартитрного будинку, кожної складової послуги окремо, вартості наданої послуги.

Інформацію про наданя послуги затверджено безпосередньо директором ТОВ «Житлосервіс-КР», як уповноваженим представником надавача послуг, а тому позивач не згоден із висновком суду першої інстанції про те, що інформація складена і затверджена в односторонньому порядку виключно представником ТОВ «Житлосевірс-КР» і не підтверджує фактичного надання послуг.

Також, вважає помилковим посилання суду першої інстанції на відсутність обґрунтованого нарахування за указані послуги кожному із співвласників будинку, оскільки в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бузинарська Д.М. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2005, є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території АДРЕСА_1 за період з 01.03.2019 по 31.10.2022.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності доказів фактичного надання відповідачам послуг з управління багатоквартирним будинком та утримання прибудинкової території, оскільки надані стороною позивача письмові докази підтверджують витрати, які повинні були понесені управителем ТОВ «Житлосервіс-КР» на обслуговування, у тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , однак не засвідчують фактичного надання цих робіт і послуг. Документи, що підтверджують інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість платежів, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання таких послуг, а також їх споживчі властивості, як і акти виконаних робіт (первинних документів, які відображають факт виконання робіт/надання послуг та конкретні види робіт/послуг, які були надані з зазначенням їх вартості та терміну виконання) до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року № 417-VIII.

Згідно з визначенням термінів, що наведено у частині першій статті 1 цього Закону:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (пункт 1);

співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5);

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6);

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення, пункт 2).

Відповідачі є співвласниками нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, тому є співвласниками всього спільного майна багатоквартирного будинку.

Те, що нежитлове приміщення не належить до категорії допоміжних приміщень (не призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців), є ізольованим, а інші мешканці багатоквартирного будинку не є його співвласниками, не виключає наявність у відповідачів статусу співвласників багатоквартирного будинку, що породжує виникнення відповідних прав та обов`язків стосовно утримання спільного майна.

Відповідно визначення термінів, що наведено у частині першій статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію 10 червня 2018 року):

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5);

послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункт 12).

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

У статті 11 цього Закону визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (частина перша).

Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками (частина п`ята).

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (частина перша статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію 10 червня 2018 року)).

Частина перша статті 15 цього Закону також визначає, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 статті 13 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя.

Судом встановлено, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 не створено об`єднання співвласників та не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком.

ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Саксаганського району м. Кривого Рогу, згідно Договору від 20 січня 2014 року, укладеного із Управлінням благоустрою та житлової політики міськради (т. 1 а.с. 10).

Права та обов`язки сторін виникають безпосередньо з договору про надання послуги з управління, але це не звільняє управителя від обов`язку доводити надання таких послуг за цим договором, якщо співвласник (споживач) заперечує факт отримання таких послуг.

Такий обов`язок управителя випливає з процесуальних норм, що покладають на сторону тягар доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Окрім того, такий обов`язок випливає із змісту положень Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", зокрема:

споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (пункт 5 частини першої статті 7);

управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором (частина друга статті 26);

управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором. Щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (пункти 9, 10 частини четвертої статті 8);

управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території (абзац шостий частини третьої статті 10).

Окрім того, пунктами 3, 4, 7 та 8 Порядку здійснення перерахунку вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 482, визначено, що:

управитель веде облік доходів, витрат, кількісних і якісних показників надання послуги щодо кожного багатоквартирного будинку та кожної складової послуги окремо;

обсяг фактично наданої послуги та фактично понесених управителем витрат на надання такої послуги повинен бути підтверджений відповідною первинною документацією, що зберігається в управителя, зокрема наказами, табелем обліку робочого часу, розрахунковими листками нарахування заробітної плати робітникам, нарядами-завданнями, актами списання матеріалів, матеріальними звітами майстрів, актами виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документами, що підтверджують технічні показники будинку, тощо;

у разі ненадання послуги споживачам не нараховується плата за послугу;

перерахунок здійснюється виходячи з фактично понесених у звітному періоді витрат на надання послуги щодо кожного будинку окремо з урахуванням обсягу фактично наданих складових послуги в межах ціни та періодичності виконання (надання) таких складових послуги з урахуванням плану здійснення заходів, складеного управителем відповідно до пункту 12 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 № 712.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивач на підтвердження факту надання послуги протягом періоду, за який управитель нараховує відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як споживачам, плату за послуги, до позовної заяви надав відомості по видам послуг по будинку, що містить помісячну інформацію щодо переліку наданих постуг та вартості послуг з розрахунку грн./кВ.метр та інформацію про витрати на утримання будинку за період з 01.03.2019 по 31.10.2022 (т. 1 а.с. 50-81).

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано суду первинних документів, які відображають факт виконання робіт/надання послуг та конкретні види робіт/послуг, які були надані з зазначенням їх вартості та терміну виконання, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог є обгрунтований та зроблений на підставі належним чином оцінених доказів, наданих суду.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що інформацію про наданя послуги затверджено безпосередньо директором ТОВ «Житлосервіс-КР», як уповноваженим представником надавача послуг, а тому позивач не згоден із висновком суду першої інстанції про те, що інформація складена і затверджена в односторонньому порядку виключно представником ТОВ «Житлосевірс-КР» і не підтверджує фактичного надання послуг, колегією суддів не приймаються, оскільки, як уже зазначалося вище, належними доказами на підтвердження факту виконання робіт є відповідна первинна документація, що зберігається в управителя, зокрема накази, табель обліку робочого часу, розрахункові листки нарахування заробітної плати робітникам, наряди-завдання, акти списання матеріалів, матеріальні звіти майстрів, акти виконаних робіт постачальних та підрядних організацій, документи, що підтверджують технічні показники будинку, тощо, й таких доказів позивач суду не надав. Хоча, у наданій позивачем інформації про витрати на утримання будинку за період з 01.03.2019 по 31.10.2022 містяться посилання на відповідні Акти, що свідчить про те, що позивач володіє цими доказами, однак не вважає необхідним надати їх суду на підтвердження заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги покази свідків та прийняв, як належні та допустимі, докази надані стороною відповідачів щодо фактичного утримання будинку відповідачами та здійснення за їх замовленням ФОП ОСОБА_5 послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також послався на належне виконання Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2007 року, колегією суддів відхиляються, як такі, що не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду, оскільки у задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності позивачем заявлених позовних вимог, а доводи сторони відповідача судом було прийнято до уваги, однак не було покладено в основу оскаржуваного рішення суду.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: