Справа № 509/6157/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Державний нотаріус Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Куралова Тетяна Дем`янівна,

про

скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року позивач звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 22/300 частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого приватний нотаріус Куркан Н.Ф. йому відмовила, надавши 12.03.2021 р. листа-роз`яснення за № 70-02/14, в якому зазначила, що не може видати йому свідоцтво про право на спадщину, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зазначений одноосібно гр. ОСОБА_2 . Тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом своїх спадкових прав з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав, проведених державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. та визнання права власності і порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але представник звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов до суду не подавав, але звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, надала суд заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі.

Дослідивши письмові матеріали по справі та матеріали спадкових справ №161/2013 року, заведеної після смерті ОСОБА_4 та №8/2020року, заведеної після смерті ОСОБА_3 , суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленої нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права не нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004р. з подальшими змінами та доповненнями.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 цього Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

01.01.2013 року набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які полягали в тому, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбачених пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, необхідних для реєстрації права власності, й передусім встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом п.2 ч. 1 ст.10 Закону України № 1952-ІУ.

За правилом п.2-1 частини 1 ст.3 Закону України № 1952-ІУ вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості провадиться одночасно з державною реєстрацією прав.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України № 1952-ІУ відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону, при цьому саме позивач визначає спосіб захисту порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

У будь-якому випадку під час вибору правомірного способу захисту порушеного права підлягають врахуванню правова природа цивільних відносин, що існують між сторонами.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного нотаруса про державну реєстрацію права власності на жилий будинок при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .Після нього залишилося спадкове майно у вигляді 22/300 частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Право власності на вказане майно підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.10.2009р., виданого Калаглійською сільською радою Овідіопольського району Одеської області на підставі рішення № 1338 від 14.05.2009 року та зареєстроване КП «Овідіопольське РБТІ», витяг № 24541578 від 23.11.2009р. Співвласниками цього будинку є також ОСОБА_5 дружина померлого та ОСОБА_1 , всі в рівних частках, а саме по 22/300 частини.

Рішенням Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №133-У від 07.04.2016р. АДРЕСА_1 .

Позивач, як спадкоємець 1 черги, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Миколаївською сільською радою Овідіопольського району 01.10.1977 року, актовий запис № 34, своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, була заведена спадкова справа № 8/2020.

Однак приватний нотаріус Куркан Н.Ф. 12.03.2021р. надала йому листа-роз`яснення за № 70-02/14, в якому вона зазначила, що не може видати йому свідоцтво про право на спадщину, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зазначений одноосібно гр. ОСОБА_2 .

З огляду спадкової справи № 161/2013 року, заведеною державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. після померлої ОСОБА_4 , у спадщину вступив її син ОСОБА_2 , спадкоємець 1 черги. Чоловік спадкодавця ОСОБА_6 від вступу до спадщини відмовився. Спадкове майно після померлої ОСОБА_4 складалось з 22/300 частки в жилому будинку, та земельної ділянки АДРЕСА_2 на території Калаглійської сільської ради. Право власності на вказану частку в жилому будинку підтверджується свідоцтвом про право власності, видане виконкомом Калаглійської сільської ради Овідіопольського району Одеської області 13.10.2005 року. Державним нотаріусом Кураловою Т.Д. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.12.2013 року за № 1-441 на 22/300 частини жилого будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13891226 від 03.12.2013 року державний нотаріус Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Куралова Т.Д. на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-441 від 03.12.2013 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 8610412 від 03.12.2013р. за гр. ОСОБА_2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 376 кв.м. житловою площею 188,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Реєстрація спадкового майна вказаним нотаріусом проведена без зазначення 22/300 частин жилого будинку, які успадкував ОСОБА_2 , а в цілому на весь будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 8610412 від 03.12.2013р.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 03.12.2013 року, що запитувалась державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. на момент оформлення спадкового права ОСОБА_2 , у розділі відомості про право власності іншими власниками часток у вказаному жилому будинку, крім померлої ОСОБА_4 на 22/300 частини, зазначені ОСОБА_2 на 22/300 частини, ОСОБА_6 на 22/300 частини , ОСОБА_7 на 27/100 частин, ОСОБА_8 на 29/100 частин, ОСОБА_3 на 22/300 частин, ОСОБА_5 на 22/300 частин, ОСОБА_1 на 22/300 частин, Овідіопольське районо, на 44/100 частин.

Отже, зареєструвавши за спадкоємцем ОСОБА_2 право власності на весь будинок, в якому йому належить лише 22/300 частки та 22/300 частки після померлої матері ОСОБА_4 , державний нотаріус Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Куралова Т.Д. порушила вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і відповідно права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом після померлого ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи наведене, спадкування є передбаченою законом підставою для набуття права власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, на момент звернення до суду з цим позовом належним способом захисту права позивача були вимоги про скасування рішення державного реєстратора з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та визнання права власності в порядку спадкування за законом, такий спосіб захисту прав позивача є правомірним та ефективним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріальних органів через незаконну реєстрацію, проведену державним нотаріусом Кураловою Т.Д. права власності, що доведено під час розгляду справи, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 182, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1261, 1297 ЦК України, ст.ст.2, 10, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Куралова Тетяна Дем`янівна, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8610412 від 03.12.2013 року, прийняте державним реєстратором державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д. щодо реєстрації за гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на 22/300 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв.м., житловою 49,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: А. І. Бочаров