Провадження № 2/127/4558/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Поляруш І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 із позовом до суду звернулося ТОВ «Енера Вінниця», яке просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію за період 01.06.2023 по 01.10.2023 в сумі 11136,54 грн. Позов мотивовано тим, що позивач ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕ КП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01 січня 2019 року. ОСОБА_1 01.01.2019 року укладено типовий договір про постачання електричною енергією № 110090377, відповідно до якого здійснюється постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на момент подання даного позову заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію становить 11136,54 грн за період з 01 червня 2023 року по 01 жовтня 2023 року, що змушує ТОВ «Енера Вінниця» звертатися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву у якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, просив позов задовольнити із підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 забезпечується електропостачанням.

ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕ КП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01 січня 2019 року.

Встановити зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суду не вдалося.

З метою з`ясування обставини за ким зареєстровано право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , судом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно зроблено витяг. Згідно якого право власності за ОСОБА_1 не зареєстровано.

За будинковолодінням за вище вказаною адресою закріплено особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , за яким рахується заборгованість за період з 01 червня 2023 року по 01 жовтня 2023 року у сумі 11136,54 грн. Про те суд вважає вказаний документ не належним доказом, оскільки позивач не надав документів, які підставою складення особового рахунку.

Позивач видав публічний договір про постачання електричної енергії який розмістив на сайті товариства.

Ухвалою суду від 23.10.2023 відмовлено у видачі судового наказу за заявою позивача до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 02 квітня 2020 року у справі 757/29813/17-ц.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянувши надані докази встановив, що стороною позивача не надано достатніх достовірних доказів споживання відповідачем послуг заявника з постачання електроенергії за вище вказаною адресою, адже встановити зареєстроване місце проживання заявника не вдалося. Також відсутній укладений договір між сторонами про надання послуг з постачання електроенергії, відсутнє підтвердження права власності на помешкання. Усі ці обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-89, 141, 178, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», м. Вінниця, вул. Пирогова, 131,

Відповідач ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 12.12.2023

Суддя: