Справа № 352/1156/20
Провадження № 22-ц/4808/713/23
Головуючий у 1 інстанції Олійник М. Ю.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 12 квітня 2023 року в складі судді Олійника М. Ю., постановлену у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якої складено 13 квітня 2023 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Наталії Дмитрівни щодо розрахунку заборгованості по аліментам,,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. щодо розрахунку заборгованості по аліментам.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську перебуває виконавчий лист, виданий Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 01 лютого 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Головним державним виконавцем Матієшин Н. Д. в межах виконавчого провадження здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 січня 2023 року становить 31 852,50 грн.

Вважає, що розрахунок заборгованості складено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, боржник ОСОБА_2 не працювала на час виникнення заборгованості та не працює станом на момент видачі розрахунку. А тому розмір аліментів має визначатись, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, як це передбачено абзацом першим частини другої статті 195 СК України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірним розрахунок зі сплати аліментів за період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року, складений головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д., зобов`язати провести розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до вимог абзацу першого частини другої статті 195 СК України.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 12 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. щодо нарахування в межах виконавчого провадження № 64662434, заборгованості по аліментам у сумі 33 752,50 грн. станом на 01 січня 2023 року, в розмірі меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - неправомірними.

Зобов`язано головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. провести, в межах виконавчого провадження №64662434 з примусового виконання виконавчого листа № 352/1156/20, розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам на користь ОСОБА_1 , з врахуванням відомостей про місце роботи боржника ОСОБА_2 і розмір її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник ОСОБА_2 , яка працевлаштована і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, в період якої за нею зберігається місце роботи, не можна вважати безробітною. Окрім того, як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент зведення розрахунку державним виконавцем, боржник отримувала дохід у вигляді державної допомоги при народження дитини в розмірі 860 грн. щомісячно, отже не можна стверджувати, що боржник не мала жодних видів доходів. Хоча такий дохід і має імунітетне значення в сенсі статті 73 «Про виконавче провадження», на який не може бути звернуто стягнення. Відтак, у державного виконавця відсутні умови для нарахування боржникові заборгованості по аліментам, як з непрацюючої, безробітної особи, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Водночас, при нарахуванні заборгованості по аліментах, державним виконавцем були проігноровані імперативні вимоги СК України, щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який в будь якому разі не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду в частині зобов`язання державного виконавця провести розрахунок заборгованості по аліментам з врахуванням відомостей про місце роботи боржника ОСОБА_2 і розмір її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку змінити, зобов`язавши провести розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до вимог абзацу першого частини другої статті 195 СК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 01 жовтня 2021 року розмір заборгованості боржника ОСОБА_2 по стягненню аліментних платежів становила 30 112,83 грн., що підтверджується розрахунком із сплати аліментів за підписом головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Раковецького М. С. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2021 року у справі №344/16211/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів фактично встановлено правильність нарахування головним державним виконавцем Раковецьким М. С. вказаної заборгованості. Крім того, рішенням Тисменицького районного суду від 25 березня 2022 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19 червня 2020 року до 31 серпня 2021 року у розмірі 25 697,32 грн., що становила 100 % заборгованості. У порушення вимог пункту другого частини четвертої статті 265 ЦПК України судом першої інстанції не зазначено мотиви відхилення обставин, які встановленні вказаними рішеннями.

Необґрунтованим, на думку апелянта, є висновок суду щодо перебування ОСОБА_2 у чутливому, вразливому становищі, що унеможливлював здобуття інших джерел доходів, окрім коштів державної допомоги. Не сплачуючи аліменти на утримання сина, боржниця 25 серпня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0591 га в садівничому товаристві «Хімік-2», що знаходиться в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 здійснила покупку виключно за кошти державної допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Баран В. В. вказує, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною. Зауважує, що під час розгляду справ, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не досліджувалось питання правомірності розрахунку заборгованості із сплати аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівників для цієї місцевості.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на зміст апеляційної скарги та її прохальну частину ухвала місцевого суду переглядається в апеляційному порядку лише в частині зобов`язання державного виконавця провести розрахунок заборгованості по аліментам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Барана В. В., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, щона примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську перебуває виконавче провадження № 64662434 з виконання виконавчого листа, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 01 лютого 2021 року у справі № 352/1156/20, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у користь ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 123).

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів з ОСОБА_2 , надісланого стягувачу ОСОБА_1 листом від 16 лютого 2023 року №26882, сукупний розмір заборгованості по аліментах станом на 01 січня 2023 року складає 33 752,50 грн. і був обчислений виходячи із розміру доходу боржника, в таких розмірах: червень 2020 року - 1 827,33 грн., липень 2020 року - 1 704,67 грн., серпень 2020 року - 787,17 грн., з вересня 2020 року до січня 2021 року у розмірі 833,33 грн., з січня 2021 року по вересень 2022 року у розмірі 1 083,33 грн., з жовтня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 1 167,67 грн., грудень 2022 року - 783,50 грн. (а.с. 124).

За змістом довідок ОСОБА_2 з 06 серпня 2019 року працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_4 та її дохід складав, зокрема, за червень 2020 року - 4 654, 80 грн., за липень 2020 року - 4 809,96 грн., за серпень 2020 року - 1 396,44 грн. (а.с. 160, 162).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 165).

Наказом № 29 від 09 серпня 2020 року ОСОБА_2 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 10 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 161).

Відповідно до довідки №1/2023 від 03 січня 2023 року ОСОБА_2 дійсно знаходить у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 10 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час відпустки за нею зберігається робоче місце та згідно окладу за цією штатною одиницею у період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року були такі розміри заробітної плати: з 01 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року - 4723 грн.; з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 5 000 грн.; з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 6 500 грн.; з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2022 року - 6 500 грн.; з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 6 700 грн. (а.с. 164).

За змістом довідки від 13 жовтня 2022 року № 126 з одноразової допомоги при народження дитини, яку отримує ОСОБА_2 , було утримано згідно з виконавчим листом №353/1156/20 у вересні 2022 року - 430 грн. і у жовтні 2022 року - 430 грн. (а.с. 166).

Згідно з довідкою №3392-05/29-22 від 03 листопада 2022 року ОСОБА_2 станом на 03 листопада 2022 року в Івано-Франківському міському центрі зайнятості на обліку як безробітна не перебуває (а.с. 163).

Звертаючись до суду із цією скаргою, заявник покликався також і на те, що боржниця не працює, а тому розмір аліментів має визначатись, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості.

Ухвалюючи судове рішення в цій частині, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не можна вважати безробітною, оскільки є працевлаштованою та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, в період якої за нею зберігається місце роботи. Крім того, як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент зведення розрахунку державним виконавцем, боржник отримувала дохід у вигляді державної допомоги при народження дитини в розмірі 860 грн. щомісячно, отже не можна стверджувати, що боржник не мала жодних видів доходів.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 195 ЦПК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у випадку виникнення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), під час примусового виконання судового рішення державний виконавець обчислює розмір цієї заборгованості в порядку, передбаченому статті 195 СК України.

Зокрема, заборгованість визначається виходячи з заробітку (доходу) платника аліментів, при цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а якщо платник аліментів не працював, то заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до пунктів 5-10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу при усиновленні дитини; допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_5 . З 10 серпня 2020 року вона перебуває у відпустці для догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказаної обставини учасники справи не заперечують.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 523/7815/18 зроблено висновок «що відповідно до частини другої статті 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Зазначена норма не ставить визначення заборгованості по аліментам платника аліментів, який не працює, в залежність від причин його не працевлаштування. Тобто ця норма застосовується, як за поважності причин, так і за відсутності останніх, в тому числі незалежно від перебування платника аліментів у декретній відпустці чи на лікарняному».

У силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене,оскільки боржник ОСОБА_2 у період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року не працювала, а стягнення аліментів на грошові виплати по допомозі у зв`язку з вагітністю та пологами, допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не проводяться, тому в цей період заборгованість за аліментами мала бути визначена державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та помилково витлумачив норму частину другої статті 195 СК України.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та зобов`язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієшин Н. Д. провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 64662434 за період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

УхвалуТисменицького районного суду від 12 квітня 2023 року в оскаржуваній частині скасувати.

Зобов`язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієшин Наталію Дмитрівну провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 64662434 за період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева