Справа №705/5039/23
2/705/2253/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 31 березня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики (безвідсоткової), за яким відповідач-1 отримав від нього грошову суму у розмірі 65000 гривень та зобов`язався повернути кошти в термін до 30 вересня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем-1 була надана розписка, якою він посвідчив передання йому визначеної грошової суми.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань відповідачем-1, між ним та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 31.03.2020 року, згідно з яким відповідач-2 взяв на себе зобов`язання відповідати перед ним (позикодавцем) за виконання позичальником (відповідачем-1) своїх зобов`язань, що випливають з відповідного Договору позики.

Так, станом на дату звернення з цим позовом, із вказаної в договорі суми відповідач-1 взагалі жодних грошей не повертав, але в свою чергу відповідач-2, на виконання своїх зобов`язань поручителя, повернув йому лише 31980 гривень, але після 24.03.2022 року жодних коштів, як від ОСОБА_2 , так і від ОСОБА_3 йому не надходило. На телефонні дзвінки відповідачі відповідають, що в них немає коштів, але обоє мають стабільний заробіток. Так ОСОБА_2 був та являється військовослужбовцем та мав і має стабільне грошове забезпечення, а ОСОБА_3 до 2022 року була зареєстрована фізичною особою підприємцем та успішно займалась ресторанним бізнесом. Отже, на даний час, у відповідачів існує заборгованість перед ним, по не повернутій сумі боргу, в розмірі 33020 гривень.

Окрім цього, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 свого основного зобов`язання по поверненню боргу, у вказаному вище договорі позики, а саме в п. 3.1 зазначено, що у разі не повернення у визначений строк зазначеної в договорі суми позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 0.5% від суми позики за кожний день прострочення до дня її повернення позикодавцю. Період прострочення зобов`язання становить з 01.10.2020 року по 17.09.2023 року включно - 1081 день. Отже сума штрафу становить 1081 день * 325 грн. = 351325 грн.

Крім зазначеного вище, дані недобросовісні дії відповідачів призвели до постійних сварок в його сім`ї між ним та його дружиною через те, що саме він настояв надати допомогу його бойовому побратимові ОСОБА_2 та виділити йому відповідну позику з спільного сімейного бюджету. На даний час, незаконні та з моральної точки зору негідні вчинки відповідачів по ігноруванню свого боргового зобов`язання, а також наслідки до яких вони призвели, завдали та завдають йому моральних страждань. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 гривень.

Просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 394345 гривень, солідарно, з яких 33020 грн. (сума боргу), 351325 грн. (сума штрафу), 10000 грн. (моральна шкода).

Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачам копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями.

Станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 31 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (безвідсоткової), за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 безпроцентну позику у розмірі 65000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів в термін до 30 вересня 2020 року (а.с.4-5).

На підтвердження отримання позикових коштів ОСОБА_2 31.03.2020 р. написав розписку (а.с.6).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 31.03.2020 року, згідно з яким ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов`язань, що випливають з відповідного Договору позики (безвідсоткової) від 31.03.2020 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 було направлено листи-претензії від 27.07.2021 року на адресу відповідачів з вимогою виконати звої зобов`язання відповідно до укладених договорів, але останні жодних дій, щодо повернення боргу, не вжили, у визначений термін кошти позивачу не повернули.

На час розгляду справи в суді борг позивачу відповідачами не повернутий, про що свідчить ненадання відповідачем ОСОБА_2 документів, які б підтверджували повернення боргу позивачу.

Однак, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 повернула йому частину позики у сумі 31980 гривень, в зв`язку з чим сума боргу становить 33020 гривень.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 свого основного зобов`язання по поверненню боргу, у вказаному вище договорі позики, а саме в п. 3.1 зазначено, що у разі не повернення у визначений строк зазначеної в договорі суми позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 0.5% від суми позики за кожний день прострочення до дня її повернення позикодавцю. Відповідачі повинні були повернути суму позики до 30.09.2020 року включно, але станом на дату подачі (підписання) позову, а саме станом на 18.09.2023 року, не виконали свого зобов`язання, тому зобов`язані сплатити штраф передбачений договором позики, за неналежне виконання зобов`язання. Так, сума за один день прострочення позики становить: (65000 грн. * 0.5%)/100% = 325 грн. Період прострочення зобов`язання становить з 01.10.2020 року по 17.09.2023 року включно - 1081 день. Отже, сума штрафу становить 1081 день * 325 грн. = 351325 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення суми позики та штрафу є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів, умови яких щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачами на час розгляду справи в суді не виконані в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діяннями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не зазначив у позовній заяві, якими об`єктивними доказами він може підтвердити свої твердження про те, що в результаті дій відповідачів, йому було заподіяно моральну шкоду, і така моральна шкода має причинний зв`язок із несвоєчасним поверненням суми позики. Відповідно, позивач не надав таких об`єктивних доказів суду.

Враховуючи те, що позивач не підтвердив об`єктивними доказами факт заподіяння йому моральної шкоди в результаті дій відповідачів, відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 526 ,527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1049, 1047, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 258-259, 264, 265, 274-279, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 384 345 гривень, солідарно, з яких 33020 грн. (сума боргу), 351 325 грн. (сума штрафу).

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 3843,45 грн.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л. С. Годік