ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5560/23 Справа № 175/561/22 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року по справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО", ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, Дніпровський державний аграрно-економічний університет, Дніпровська районна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО", ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, Дніпровський державний аграрно-економічний університет, Дніпровська районна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 травня 2021 року між ТОВ "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: тепличного комплексу. У п.1.1. договору зазначено, що нерухоме майно розташоване в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100. Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, є об`єктом державної власності, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення з встановленим видом використання "Для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства" та належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №9047362 від 16 листопада 2005 року.

Зазначали, що тепличний комплекс, який є об`єктом купівлі-продажу за договором від 27 травня 2021 року, розташований на землях, які межують із земельною ділянкою :01:001:0100, а не на ній. Земельна ділянка розташована за межами населеного пункту і не може мати вказаної адреси. Первинні документи про право власності на тепличний комплекс за 2012-2013 роки не містять жодної вказівки на те, що будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100. Під час з`ясування підстав для представництва інтересів держави, прокурору із листа Дніпровської районної державної адміністрації від 31 січня 2022 року №1-50-170/0/290-22 стало відомо, що у 2020 році земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 та розташоване на ній нерухоме майно (вищевказаний тепличний комплекс) увійшли до меж с.Олександрівка - за рішенням Дніпровської районної ради від 09 вересня 2020 року №633-30/VІІ було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с.Олександрівка Олександрівської сільської ради Дніпровського районну Дніпропетровської області, змінено межі с.Олександрівка Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та встановлено загальну площу села 2526,4400 га згідно з проектом землеустрою.

Вказували про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, закріплена на праві постійного користування за державним закладом вищої освіти та не може бути передана у комунальну чи приватну власність. Втім, після укладення спірного договору ТОВ "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО" направило до Дніпровського державного аграрно-економічного університету листа "Про надання згоди", в якому повідомило університет, що придбане на підставі договору нерухоме майно (тепличний комплекс) розташоване у тому числі і на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100, та просило надати згоду на вилучення земельної ділянки. Крім того, звернулися з відповідним позовом до господарського суду.

Посилаючись на те, що з дій ТОВ "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО" вбачаються наміри скористатись правом, передбаченим статтю 120 ЗК України, щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна що розміщений на ній, в той час коли такі підстави відсутні, а тому просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (тепличного комплексу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) від 27 травня 2021 року, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» в особі директора Шляй І.М., посвідчений ПН ДМНО Мошковською Н.М., зареєстрований у реєстрі за №1240; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» на нерухоме майно (тепличний комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), розташоване в АДРЕСА_1 , внесене ПН ДМНО Мошковською Н.М. на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2021 року за номером запису 42174000; зобов`язати ТОВ "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО" усунути перешкоди Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, шляхом демонтажу розташованих на ній тимчасових споруд з приведенням земельної ділянки у придатний для використання стан; стягнути з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО", ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мошковська Наталія Миколаївна, Дніпровський державний аграрно-економічний університет, Дніпровська районна державна адміністрація, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову. З тексту рішення взагалі неможливо зрозуміти, що стало підставою для відмови у позові. Наголошували на тому, що ними надано достатньо доказів для задоволення позову та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Тепличний комплекс тільки частково розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001: 0100, загальною площею 1535,77. Відомості, зазначені в договорі купівлі-продажу, не відповідають дійсності, що є підставою для визнання договору недійсним. Судом першої інстанції спотворено зміст наданих ними доказів на користь відповідачів. Позов направлений на захист права власності держави на земельну ділянку та не направлений на позбавлення інших осіб права власності на належне їм майно, в той час коли відповідач ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» зазіхає на земельну ділянку державної форми власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 2021 року між ТОВ «Олександрівка Агро» в особі директора Шляй І. М. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: тепличного комплексу. У пункті 1.1. договору зазначено, що нерухоме майно розташоване в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н. М., зареєстровано в реєстрі за № 1240 (т. 1, а. с. 28-31).

Земельна ділянка, з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,770 га, є об`єктом державної власності, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення з встановленим видом використання - «Для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства», належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, серія ЯЯ №9047362 від 16 листопада 2005 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31 січня 2015 року НВ-015, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, № 283343478 від 08 листопада 2021 року й витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 280967824 від 25 жовтня 2021 року (т. 1, а. с. 32-34, 41-44).

06 жовтня 2021 року ТОВ «Олександрівка Агро» направило до Дніпровського державного аграрно-економічного університету лист «Про надання згоди», в якому повідомило університет, що придбане на підставі вищезазначеного договору нерухоме майно (тепличний комплекс), розташоване у тому числі, на сформованій та зареєстрованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100, просило надати згоду на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100 із постійного користування університету для подальшої її передачі у в його користування (т. 1, а. с. 69-70).

ТОВ «Олександрівка Агро» звернулося до господарського суду з позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кулініча С. А. про припинення права постійного користування університету земельною ділянкою, про визнання незаконним (недійсним) та скасування розпорядження про передачу земельної ділянки в постійне користування, скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про право власності на земельну ділянку, визнання права комунальної власності на земельну ділянку (справа № 904/8915/21, провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року) (т. 1, а. с. 71-73).

Комісією Дніпровського державного аграрно-економічного університету 23 грудня 2021 року здійснено інвентаризацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, яка належить йому на праві постійного користування, під час якої встановлено, що на частині земельної площі розміром 2528,54 кв. м знаходяться тимчасові споруди, які облаштували сторонні особи. Ці споруди сконструйовані з металевого каркасу, обтягнутого поліетиленовою плівкою, без наявності фундаменту та стін (т. 1, а. с. 74-75).

Обласною прокуратурою встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 197-1 КК України, у діях посадових осіб ТОВ «Олександрівка Агро» та інших осіб, про що 11 листопада 2021 року внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 за фактом самовільного будівництва споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель сільськогосподарського призначення площею 1535,77 га із кадастровим номером :01:001:0100, яка перебуває у державній власності та належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету (т. 1, а. с. 76).

Згідно з договору купівлі-продажу від 24 січня 2014 року про придбання вказаного тепличного комплексу ОСОБА_2 укладені для оформлення результатів відкритих біржових торгів (аукціону), що відбулись 17 січня 2013 року, щодо продажу нерухомого майна, належного Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету, розташованого в Дніпропетровській області, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вул. Тополина, 1, згідно з протоколом проведення відкритих біржових торгів № 4 Товарної біржи «Регіональна універсальна біржа» від 17 січня 2013 року. (т. 1, а. с. 55-58).

Відповідно до протоколу № 4 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна, яке належить Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Дніпропетровського державного аграрного університету від 17 січня 2013 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2012 року, видане на підставі рішення Олександрівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 105, в яких зазначається адреса об`єкта (тепличний комплекс): АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 45-50).

Документи проекту відведення земельної ділянки у постійне користування Дніпропетровському державному аграрному університету (акт обстеження земельної ділянки від 18 грудня 2003 року розділ 3. Юридичний статус земельної ділянки) зазначають, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 знаходиться «за межами населеного пункту Олександрівської сільської ради» (т. 1, а. с. 51-54).

Відповідно до листа Дніпровської районної державної адміністрації від 31 січня 2022 року № 1-50-170/0/290-22 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 з 2005 року по 2020 рік перебувала за межами населеного пункту, на території колишньої Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району, а у 2020 році увійшла до меж с. Олександрівка згідно з рішенням Дніпровської районної ради від 09 вересня 2020 року № 633-30/УП, яким затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с. Олександрівка, Дніпровського району (т. 1, а. с. 67-68).

Будівництво тепличного комплексу здійснювалось в період з 1987 по 1996 роки на землях, що були закріплені за науково-дослідним господарством «Самарський» у кількості 3 935,71 га, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради вих. № 211 від 06 серпня 2021 року та довідкою відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 червня 2021 року № 517/104-21, до передачі земельної ділянки у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету (т. 2, а. с. 121, 122).

З довідки відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 червня 2021 року № 517/104-21 вбачається, що у 2005 році саме з користування науково-дослідного господарства «Самарський» із загальної площі 3 935,71 га у 2005 році з користування було вилучено 1536,77 га землі і передано в постійне користування Дніпропетровському державному аграрному університету (т. 1, а. с. 221, т. 2, а. с. 122).

Відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 21 вересня 2005 року № 741-Р, тепличний комплекс у відповідному складі будівель та споруд, у тому числі теплиць, вже існував на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100 на момент її формування та передачі у 2005 року у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету (т. 1, а. с. 231).

Крім того, державна реєстрація прав на нерухоме майно була проведена за ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у 2012 році. Склад майна, у тому числі теплиці, підтверджується протоколом № 4 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2012 року, виданим Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Державного Аграрного Університету. При цьому опис об`єкта, у тому числі теплиці, збігається із описом об`єкта, що перейшов від ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у власність ОСОБА_2 за договорами купівлі - продажу від 2014 року, і в подальшому у порядку успадкування ОСОБА_1 . Цей же склад майна визначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258616943 від 27 травня 2021 року, виданому ТОВ «Олександрівка Агро» (т. 1, а. с. 88-91, 218-219).

Поштову адресу: АДРЕСА_1 , тепличному комплексу було присвоєно у 2011 році. Тепличний комплекс перебував з 2005 року по 2020 рік за межами населеного пункту, на території Олександрівської сільської ради, Дніпропетровського району, як і земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 (т. 1, а. с. 222, 237).

Законодавством не було встановлено раніше і зараз не передбачено обмежень щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна (з метою їх обліку та реєстрації прав на них), які розташовані за межами населених пунктів. Тоді як земельним ділянкам адреса не присвоюється, її ідентифікатором є кадастровий номер.

Лише у 2020 році земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0100 та розташоване на ній нерухоме майно (вищевказаний тепличний комплекс) увійшли до меж с.Олександрівка - за рішенням Дніпровської районної ради від 09 вересня 2020 №633-30/VІІ було затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж с.Олександрівка Олександрівської сільської ради Дніпровського районну Дніпропетровської області, змінено межі с.Олександрівка Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та встановлено загальну площу села 2526,4400 га згідно з проектом землеустрою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що прокурором не обґрунтовано вимоги та обраний спосіб захисту інтересів держави. Крім того, положення договору купівлі-продажу нерухомого майна (тепличного комплексу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14) від 27 травня 2021 року, розташованого в АДРЕСА_1 , містять виключно перехід права власності не нерухоме майно та не містять жодного припису щодо фактичного переходу будь-яких прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0100, загальною площею 1535,77 га, а тому не можуть порушувати та не порушують ні прав землевласника, ні прав землекористувача. Крім того, рішення у справі жодним чином не може вплинути та не впливає на права та обов`язки Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Дніпровської районної державної адміністрації, оскільки, як вже зазначалось вище, первинна реєстрація нерухомого майна була здійснена за ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» ще у 2012 році, що підтверджується відповідним свідоцтвом №105 від 23 листопада 2012 року. Договори купівлі-продажу нерухомого майна від 24 січня 2014 року, на підставі яких право власності було набуто наступним власником ОСОБА_2 на відкритих біржових торгах, є дійсними та ніким не оскаржувались. В подальшому нерухоме майно було успадковане ОСОБА_1 та законно відчужене ТОВ «Олександрівка Агро».

Між тим колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, необхідність обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, зокрема, шляхом зазначення та доведення відсутності органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у відповідній сфері, або неналежного виконання таким органом своїх повноважень, є обов`язковою умовою для виникнення у прокурора права на звернення до суду в інтересах держави.

З доданих до позовної заяви повідомлень від 14.12.2021 № 24-15-18вих-21, 11.01.2022 № 24-29вих-22, від 08.02.2022 № 24-170вих-22 вбачається, що Дніпропетровською обласною прокуратурою обґрунтовано бездіяльність компетентного органу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо захисту інтересів держави та дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що свідчить про законність участі прокурора в даній судовій справі.

З огляду на те, що обґрунтованість позовних вимог заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури перебуває у логічному зв`язку із заявленими позовними вимогами, колегія суддів зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції в частині обрання позивачем неефективного способу захисту прав.

Колегією суддів встановлено, що 27 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований у реєстрі за №1240.

Відповідно до умов Договору продавець продав, а покупець купив (прийняв у власність) нерухоме майно: тепличний комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0100, що підтверджується довідкою КП «Архітектурне бюро» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області від 27.05.2021 № 27/05/21-1.

Зі змісту укладеного між відповідачами договору вбачається, що його предметом є нерухоме майно тепличний комплекс та права на нього. Оскаржуваний Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року не містить положень щодо фактичного переходу прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0100 загальною площею 1535,77 га.

Водночас, земельна ділянка, з кадастровим номером :01:001:0100 загальною площею 1535,77 га, є об`єктом державної власності, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення з встановленим видом використання - «Для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства», належить на праві постійного користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ № 9047362 від 16.11.2005, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 від 31.01.2015, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100 загальною площею 1535,77 га № 283343478 від 08.11.2021 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 280967824 від 25.10.2021.

Будівництво тепличного комплексу здійснювалось в період з 1987 по 1996 рр., на землях, що були закріплені за науково-дослідним господарством «Самарський» у кількості 3 935,71 га, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради вих. № 211 від 06.08.2021 року, в якій зазначено роки будівництва споруд тепличного комплексу, та довідкою Відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.06.2021 № 517/104-21, - тобто до передачі земельної ділянки у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету.

З довідки Відділу у Дніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.06.2021 № 517/104-21 вбачається, що у 2005 році з користування науково-дослідного господарства «Самарський» із загальної площі 3 935,71 га вилучено 1536,77 га землі і передано в постійне користування Дніпропетровському державному аграрному університету.

Відповідно до наведеного та змісту розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 21.09.2005 № 741-Р колегія суддів дійшла висновку, що тепличний комплекс у відповідному складі будівель та споруд, у тому числі теплиць, вже існував на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0100 на момент її формування та передачі у 2005 р. у постійне користування Дніпровському державному аграрно-економічному університету.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно була проведена за ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у 2012 році, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 23.11.2012 року, виданим Олександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серія СЕІ № 298093 від 23.11.2012 року, виданим КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації».

Склад нерухомого майна - тепличного комплексу, місце розташування об`єктів та їх фактична площа, у тому числі теплиці, підтверджуються наступними доказами: планом земельної ділянки зі схемою розташування будівель і споруд тепличного комплексу, що розташований за адресою АДРЕСА_1 станом на 08.06.2012 року, журналом зовнішніх обмірів складових частин об`єкту нерухомого майна - тепличного комплексу станом на 08.06.2012 року, витягом з технічного паспорту на тепличний комплексі схемою розташування будівель та споруд від 10.06.2021 року, зйомкою та вирахуванням площі теплиць станом на 31.10.2022 року, протоколом № 4 проведення відкритих біржових торгів з купівлі-продажу майна та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.11.2012 року, виданим Державному підприємству «Навчально-дослідне господарство «Самарський» Державного Аграрного Університету тощо.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що місце розташування, кількісний склад теплиць залишається незмінним - 10 теплиць літ Н-Н9, а візуальний поділ теплиць на дві частини технологічним проходом, що умовно збільшує їх кількість до 17, обумовлений потребами власника та не впливає на їх фактичне місце розташування і площу.

При цьому опис об`єкта, у тому числі теплиці, збігається із описом об`єкта, що перейшов від ДП «Навчально-дослідне господарство «Самарський» у власність ОСОБА_2 за договорами купівлі - продажу від 2014 року, і в подальшому у порядку успадкування - ОСОБА_1 . Зазначені права, на момент укладення та посвідчення спірного Договору купівлі-продажу були та є дійсними і ніким не оскаржувались.

Цей же склад майна визначено у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258616943 від 27.05.2021, виданому відповідачу - 1.

Правомірність розташування нерухомого майна на земельній ділянці випливає з того, що і нерухоме майно, за часів його створення аж до 2014 року, і земельна ділянка до моменту її формування та передачі у постійне користування у 2005 році, перебували в господарському віданні Державного підприємства «Навчально-дослідне господарство «Самарський» і з огляду на те, що первинна реєстрація права власності на тепличний комплекс відбулась саме за колишнім землекористувачем.

Таким чином, позивачем не доведено обставини порушення відповідачем-1 права власності держави на землю шляхом самовільного зайняття та самовільного розміщення так званих тимчасових споруд. Навпаки, із долучених відповідачем - 1 матеріалів слідує, що на частині земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:010 розташовано теплиці, які є частиною комплексу нерухомого майна, які були збудовані в період з 1987 по 1996 рр. і станом на цей час об`єкт в цілому перейшов у власність відповідача - 1 за договором купівлі-продажу.

Одним із ключових принципів цивільного судочинства є - принцип змагальності сторін, який втілений в тому числі під час доказування сторонами обставин справи на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, звертаючись до суду із позовом, як учасник судового процесу, зобов`язаний не тільки письмово викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а й зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, що прямо передбачено пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України та подати їх разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З аналізу наведених положень процесуального законодавства вбачається, що обґрунтування підстав для звернення до суду, викладене в позовній заяві, перебуває в прямій залежності від поданих доказів, однак за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують обставини, що обґрунтовують вимоги, викладені в позові, такий позов задоволенню не підлягає.

Так не знайшли свого підтвердження серед поданих доказів доводи заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про те, що включення інформації про кадастровий номер земельної ділянки, на який розташоване нерухоме майно, що є предметом оскаржуваного Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року, можливе виключно у випадку наявності таких прав у відчужувача нерухомого майна - ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Посилання заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України в іншій редакції ніж та, що діяла на дату укладення оскаржуваного Договору купівлі продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року є нерелевантним та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Твердження про обов`язкову наявність прав на земельну ділянку у відчужувача нерухомого майна - тепличного комплексу - ОСОБА_1 задля можливості укладення оскаржуваного Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року не відповідає положенням діючого на момент його укладення законодавства.

Так згідно ст. 377 Цивільного кодексу України в редакції станом на 27.05.2021 року, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до положень ч. 1, 2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції станом на 27.05.2021 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Як вбачається з положень ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 1, 2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору є саме кадастровий номер земельної ділянки, а не умова щодо одночасного переходу права, тим більше власності, на земельну ділянку, на якій розташовано таке майно, як на тому наголошує заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року чинні редакції статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України не вимагали наявності оформлених прав на земельну ділянку саме у відчужувача нерухомого майна, не визначали умовою наявність прав на земельну ділянку у відчужувача будівель, споруд для можливості укладення договору їх купівлі-продажу.

Далі, чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника, користувача земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 27.05.2021 року, право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Разом з тим, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що наявність користувача земельної ділянки (не залежно від його статусу, цільового призначення земель тощо), на якій розташовано нерухоме майно (жилий будинок, будівлю або споруду), є підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу такого майна. Такі нотаріальні дії кореспондуються з положеннями статей 79, 79-1, 120, 141 Земельного кодексу України (у відповідній редакції).

З огляду на те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт розташування нерухомого майна - тепличного комплексу на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0100, зазначення його в Договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 відповідає вимогам ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України. В свою чергу право на оформлення користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0100 виникає у ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» в силу приписів вищезазначених положень законодавства, а не у зв`язку із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки в оскаржуваному купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року.

Наявність поштової адреси у об`єкта нерухомого майна - тепличного комплексу: АДРЕСА_1 , не спростовує факту розташування цього об`єкта, в тому числі, на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0100, а є лише обов`язковою передумовою для державної реєстрації речових прав на таке нерухоме майно. Відповідно до рішень виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області від 21.09.2011 року № 99 та від 15.02.2012 року № 13 тепличному комплексу, який на той час перебував на балансі ДП «Самарський» присвоєно поштову адресу: вулиця Тополина - 1, село Олександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область.

Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд відхиляє доводи заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в частині наявності кримінального провадження № 00000640 відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України відносно посадових осіб ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО», оскільки витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 12.11.2021 року не є належним доказом самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0100 посадовими особами ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» в розумінні положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України та ст. 77 ЦПК України.

Також суд не бере до уваги Довідку від 05.05.2022 року про результати перевірки приватного нотаріуса ДМНО Мошковської Н. М. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2-1 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства (затверджено наказом Міністерства юстиції України 17.02.2014 №357/5 (із змінами), відповідна позапланова виїзна цільова перевірка нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, а також перевірка за зверненнями юридичних осіб (зокрема органу прокуратури), є заходом державного контролю за нотаріальною діяльністю як цілеспрямованого впливу органів державної влади на суспільні відносини у сфері організації та функціонування суб`єктів здійснення нотаріальних дій, межі якого зумовлені адміністративно-правовою сутністю нотаріату.

Висновок перевірки, проведеної територіальним управлінням юстиції, є недопустимим доказом, так як її було призначено та проведено у період заборони такої перевірки відповідно до п.1 постанови КМУ від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (у відповідній редакції), а також без дотримання особливих вимог, визначених п.2 вказаної постанови.

Відповідно до п. 4 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 №1707/5 (зі змінами), вказано, що Міжрегіональне управління (яке за своєю організаційно-правовою формою є державним органом) відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль (нагляд) за дотриманням законодавства у визначених сферах діяльності, вживає заходів для запобігання порушенням у цих сферах та приймає відповідні обов`язкові до виконання рішення.

Міністерство юстиції України листом від 14.03.2022 №25023/37.1/32-22, адресованим Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, до якого належить і Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), наголосило на призупиненні проведення планових комплексних перевірок організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства у період дії воєнного стану, а також перевірок за зверненнями фізичних та юридичних осіб, які не стосуються воєнного стану, військової діяльності, а також діяльності нотаріату у зазначений період.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі - ВСУ) від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, оцінюючи правочин на предмет його відповідності вимогам актів Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, суд повинен враховувати, чи відповідають такі акти Конституції України та законам. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст. ст. 1, 8 Конституції України). Перевіряючи правочин на предмет відповідності його змісту актам цивільного законодавства, слід ураховувати також правила ч. 3 ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (імперативні норми права).

У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов`язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності (п. 2.9 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»). За винятком вимоги щодо вчинення правочину у встановленій законом формі решта перелічених у ст. 203 ЦК України вимог до правочину є умовами його дійсності, а відтак за загальним правилом, викладеним у ч. 1 ст. 215 Кодексу, наслідком їх недодержання в момент вчинення правочину є його недійсність.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

Таким чином, аргументи заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури стосовно наявності обставин, що свідчать про недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог частини першої статті 203 цього Кодексу, як підстави для визнання Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року недійсним, не знайшли свого підтвердження серед поданих учасниками справи до суду доказів.

Будь яких інших доказів, які б свідчили про наявність підстав для оспорення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи наявність підстав для усунення перешкод ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0100 загальною площею 1535,77 га шляхом демонтажу розташованих на ній споруд з приведенням земельної ділянки у придатний до використання стан, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури посилається на відсутність документів на підтвердження законності їх розміщення.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що саме ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» здійснило будівництво тепличного комплексу на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0100, а наявні у справі докази підтверджують законність набуття ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» прав на нерухоме майно - тепличний комплекс, що є предметом оскаржуваного Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2021 року, та виключають наявність протиправної поведінки в діях ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО».

Крім того позовна заява заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури не містить фактів, що підтверджують дії ТОВ «ОЛЕКСАНДРІВКА АГРО» у створенні перешкод ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей щодо користування і розпорядження майном.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід змінити виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на обрання позивачем неефективного способу захисту прав. В іншій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року - змінити, виключити із мотивувальної частини рішення посилання на обрання позивачем неефективного способу захисту прав.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:

Судді: