МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/5710/19
Провадження № 22-ц/812/507/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участю заявника - ОСОБА_1

представника стягувача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, під головуванням судді Літвіненко Т.Я. в приміщенні того ж суду, у справі за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування заяви зазначив, що 16 березня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено заочне рішення по справі № 484/5710/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017 р. станом на 01.09.2019 р. в сумі 38457 грн 58 коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017 р. по 28.02.2018 р. 5325 грн 43 коп., сума штрафу 9466 грн 33 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., 00 коп., всього 40378 грн 58 коп.

13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на підставі вказаного заочного рішення суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» боргу в розмірі 40378,58 грн.

17 серпня 2020 року виконавчий лист звернуто до виконання на підставі заяви стягувача, в результаті чого постановою державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.09.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62924364.

Постановою державного виконавця від 02 вересня 2020 року визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 грн.

Постановою державного виконавця від 02 вересня 2020 року стягнуто з боржника на користь Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий збір у розмірі 4037,85 грн.

Постановою державного виконавця від 22 жовтня 2020 року визначено для боржника розмір додаткових витрат виконавчого провадження на суму 251,00 грн. на користь Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

21 жовтня 2020 року на виконання вищезазначених постанов державного виконавця боржником перераховано на рахунок Первомайського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) грошові кошти у сумі 44736,43 грн, що підтверджується квитанцією 0.0.,1 від 21.10.2020 року, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», (призначення платежу: сплата заборгованості за ВП-№62924364), за що сплачено комісію банку в розмірі 447,36 грн.

Згідно розпорядження державного виконавця від 22 жовтня 2020 року №62924364, грошові кошти у сумі 44736,43 грн, які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/484/325/20, виданого 13.08.2020 р., перераховані на рахунки стягувача та Первомайського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса).

Постановою державного виконавця від 23 жовтня 2020 року закінчено виконавче провадження в порядку, передбаченому п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з погашенням боргу у повному обсязі згідно пл. №13693 від 22.10.2020 року.

Листом Первомайського ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 23.10.2020 року №51952/6 повідомлено сторони та суд про закінчення виконавчого провадження ВП №62924364. Вказане повідомлення одержано Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 06 листопада 2020 року за вх. №20596/2086. Виконавчий лист з відміткою про виконання: «23.10.2020 р. п.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у супроводі вказаного листа направлено стягувачу.

Ухвалою від 26 лютого 2021 року скасовано заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020 року, справу №484/5710/19 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі №484/5710/19 за позовом Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року провадження по справі №484/5710/19 за позовом Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме: у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційне провадження №22-ц/812/327/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 грудня 2021 року по справі №484/5710/19 закрито з підстав, передбачених ч. 4 ст. 364 ЦПК України, - у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2023 року допущено поворот виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020р. по справі № 484/5710/19 (провадження № 2/484/325/20) за позовом Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії та стягнуто з Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на користь ОСОБА_1 раніше стягнуту суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 40378 грн 58 коп.

З наведеного вбачаються підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Проаналізувавши положення ч.1 ст. 431 та ч.2 ст. 432 ЦПК України, а також посилаючись на те, що заочне рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, скасовано ухвалою суду від 26.02.2021 року, а справу призначено до розгляду, за результатами якого ухвалою суду від 24.12.2021 року провадження по справі закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (у зв`язку з відсутністю предмета спору), вважає, що за таких обставин виконавчий лист не підлягає виконанню, а витрати боржника у виконавчому провадженні ВП №62924364 підлягають поверненню боржнику.

Посилаючись на положення ст. 1, ч.7 ст. 27, ч. 1 та 2 ст. 42, ч.5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що даним Законом передбачено повернення боржнику стягнутого виконавчого збору у сумі 4037,85 грн. на підставі судового рішення, яким визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, проте не передбачено підстав та порядку повернення боржнику інших витрат виконавчого провадження у сумі 767,36 грн (69,00 грн - мінімальні витрати; 251,00 грн - додаткові витрати; 447,36 грн - витрати, пов`язані з перерахуванням коштів (комісія банку)), які покладаються на боржника.

Проаналізувавши положення ст. 22 ЦК України, вважає, що витрати виконавчого провадження, здійснені за рахунок боржника, повернення яких не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», за межами виконавчого провадження є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, які підлягають відшкодуванню, зокрема в межах захисту права мирно володіти своїм майном, що гарантоване статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи принцип верховенства права та право на ефективний засіб правового захисту, що гарантоване статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважає, що витрати виконавчого провадження, повернення яких не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», можуть бути відшкодовані в межах вирішення даної заяви шляхом застосування аналогії закону за ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 5 ЦПК України.

Ефективним способом захисту порушеного права вважає задоволення вимоги повернути витрати виконавчого провадження, повернення яких не передбачено Законом №1404-VIII, у сумі 767,36 грн за рахунок бюджетних асигнувань Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилаючись на викладене, просив визнати виконавчий лист, виданий 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі №484/5710/19 (провадження №2/484/325/20), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором №61-005-170-К від 23.06.2017 р. станом на 01.09.2019 р. в сумі 38457 грн 58 коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017 р. по 28.02.2018 р. 5325 грн 43 коп., сума штрафу 9466грн 33 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн, 00 коп., всього 40378 грн 58 коп., таким, що не підлягає виконанню, та повернути боржнику ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження ВП №62924364, повернення яких не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», у сумі 767,36 грн за рахунок бюджетних асигнувань Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив із того, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обставини, за яких виконавче провадження підлягає закінченню.

Ці обставини можна умовно поділити на дві групи: в одних випадках виконавець приймає таке рішення самостійно (наприклад, пункти 1,3,4,6,7,9 частини 1 статті 39 Закону), в інших - лише на підставі судового рішення (наприклад, пункти 2,5,10 частини 1 статті 39 Закону).

Закінчення виконавчого провадження здійснюється постановою виконавця, а підстави закінчення встановлюються в залежності від об`єктивних обставин та не мають альтернативного характеру.

Однією з підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини 1 статті 39 Закону).

Іншою підставою закінчення виконавчого провадження є визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини 1 статті 39 Закону).

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства МЕГАБАНК заборгованість за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017р. станом на 01.09.2019р. в сумі 38457 грн. 58коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн. 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017р. по 28.02.2018р. 5325 грн. 43 коп., сума штрафу 9466 грн. 33коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., 00 коп., всього 40 378 грн. 58 коп.

14 серпня 2020 року на адресу представника акціонерного товариства МЕГАБАНК направлено копію зазначеного рішення суду та виконавчий лист.

02 вересня 2020 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП №62924364 з виконання вказаного виконавчого листа.

Постановами державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.09.2020р. та від 22.10.2020р. під час виконання вказаного виконавчого листа накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 та стягнуто виконавчий збір в розмірі 4037,85грн., витрати виконавчого провадження в сумі 69грн. та додаткові витрати виконавчого провадження в розмірі 251грн.

Згідно квитанції № 0.0..1 21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 сплатив заборгованість за виконавчим провадженням ВП №62924364 в розмірі 44736,43грн. Розпорядженням начальника Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказані грошові кошти були перераховані на відповідні рахунки, зокрема, на рахунок АТ МЕГАБАНК було перераховано 40 378 грн 58 коп.

23 жовтня 2020 року державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62924364 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням боргу.

01 грудня 2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення від 16.03.2020р. по справі № 484/5710/19 та поновлення пропущеного строку для її подання.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2021 року заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р. по справі № 484/5710/19 скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021р. провадження по справі за позовом Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії закрито.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30.08.2022р. апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021р. закрито у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги.

На підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2023 року допущено поворот виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2020р. та стягнуто з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" на користь ОСОБА_1 , суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 378 грн. 58 коп.

Однак, постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023р. ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.01.2023 року в частині вимог ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення шляхом стягнення з Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" 40378,58 грн. скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволені.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_1 хоча і сплатив АТ "МЕГАБАНК" заборгованість за договором на підставі скасованого в подальшому заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р., але безпідставність цієї заборгованості не була визнана в установленому законом порядку, так як провадження у справі за цими вимогами було закрито у зв`язку із погашенням боргу.

Посилаючись на сукупний аналіз ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 432 ЦПК України, суд зазначив, що добровільне виконання боржником зобов`язань за судовим рішення поза межами процедури примусового виконання рішення органами виконавчої служби є підставою для застосування механізму статті 432 ЦПК України, а фактичне виконання рішення на стадії примусового виконання (за відкритим виконавчим провадження), що позбавляє таке виконання ознак добровільності, є підставою для закінчення провадження за статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Виконавець закінчує виконавче провадження у зв`язку з визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, тільки на підставі судового рішення (пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 2 статті 40 Закону).

Отже, наявність підстав для закінчення виконавчого провадження за рішенням виконавця, які прямо передбачені частиною 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», перешкоджають вирішенню цього питання судом за правилами статті 432 ЦПК України. Правила пункту 5 частини 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не є альтернативою іншим підставам.

При цьому, постанову державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №62924364 відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним погашенням боргу не скасовано та в установленому законом порядку не оскаржено.

На підставі викладеного, враховуючи, що державним виконавцем прийняте процесуальне рішення про закінчення виконавчого провадження ВП №62924364 відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним погашенням боргу і постанова від 23.10.2020 року є чинною, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-якої невизначеності щодо подальшого примусового виконання, а тому підстави для застосування механізму за статтею 432 ЦПК України відсутні.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 431, ч. 2 ст. 432 ЦПК України, правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц щодо застосування положення ст. 432 ЦПК України та розтлумачення словосполучення «або з інших причин», вважає, що встановлені судом обставини, а саме те, що заочне рішення від 16.03.2020, на підставі якого 13.08.2020 видано виконавчий лист, скасовано ухвалою від 26.02.2021, свідчать про «помилкову видачу виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване». Зазначена процесуальна підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, прямо визначена Верховним Судом.

Отже, висновки суду в оскаржуваній ухвалі в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не враховують висновки Верховного Суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц при застосуванні положень ст. 432 ЦПК України.

Помилковим є висновок суду в частині твердження, що наявність підстав для закінчення виконавчого провадження за рішенням виконавця, які прямо передбачені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», перешкоджають вирішенню цього питання судом за правилами статті 432 ЦПК України.

З аналізу постанови Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц щодо застосування положень ст. 432 ЦПК України вбачається, що виконання або невиконання виконавчого листа, зокрема закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», не впливає на вирішення предмета заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

На вирішення предмета заяви в порядку ст. 432 ЦПК України прямо впливає момент припинення обов`язку боржника, який виник на підставі такого виконавчого документу.

Припинення обов`язку боржника з підстав, зазначених в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, є підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В даному випадку це ухвала від 26.02.2021, якою скасовано заочне рішення від 16.03.2020, на підставі якого було видано виконавчий лист.

Наголошує, що обов`язок ОСОБА_1 , який підлягає виконанню на підставі виконавчого листа, припинено на підставі ухвали суду від 26.02.2021, а не на підставі постанови державного виконавця, винесеної в порядку п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, судом помилково застосовано положення ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яке не підлягало застосуванню до даних правовідносин.

Отже, висновки суду в оскаржуваній ухвалі суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Також вважає безпідставним посилання суду на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023, так як вона, на його думку, не відповідає вимогам належного та допустимого доказу, оскільки не стосується предмета доказування за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 432 ЦПК України, а викладений в ній висновок є явно необґрунтованим, оскільки безпідставність заборгованості визнана ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2021, якою скасовано заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020.

Крім того, проаналізувавши положення ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України, зазначає, що суд не може посилатися на зазначений висновок Миколаївського апеляційного суду як на встановлену обставину у даній справі.

В той же час ухвала суду від 24.12.2021, якою провадження по справі закрито на підставі п.2 ч. 1 ст.255 ЦПК у зв`язку з відсутністю предмета спору, має юридичні наслідки для справи №484/5710/19 у виді необґрунтованості позову АТ «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, шо інтереси сторін виконавчого провадження та дотримання їх балансу не є предметом розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також, не є предметом розгляду заяви, поданої в порядку ст. 432 ЦПК України, питання щодо можливості подальшого виконання виконавчого листа, захисту або дотримання прав та інтересів сторін виконавчого провадження. Будь-які дії виконавця у виконавчому провадженні, що відкрито на підставі спірного виконавчого листа, не впливають на вирішення судом питання про визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що в цій частині вбачається перевищення повноважень суду при розгляді та вирішенні заяви ОСОБА_1 .

На думку апелянта, наведене свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали від 04.04.2023 та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Від представника Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні відсутні порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що аналіз ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 431 ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржник відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обставини, за яких виконавче провадження підлягає закінченню. Ці обставини, в залежності від достатніх для цього підстав, можна умовно поділити на дві групи: в одних випадках виконавець приймає таке рішення самостійно (наприклад, пункти 1,3,4,6,7,9 частини 1 статті 39 Закону), в інших - лише на підставі судового рішення (наприклад, пункти 2,5,10 частини 1 статті 39 Закону).

Навівши аналіз норм права та обставин, які містяться в ухвалі суду, яка є предметом перегляду в апеляційному порядку, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність будь-якої невизначеності щодо подальшого примусового виконання, а тому підстави для застосування механізму за статтею 432 ЦПК відсутні, а тому заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню.

Отже, ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.04.2023 року по справі № 484/5710/19, винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник АТ «МЕГАБАНК» не визнала доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України 2004 року однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі 1)якщо його було видано помилково або 2)якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3)з інших причин.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.4 Узагальнення судової практики ВССУ №8 від 25 вересня 2015р., наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ВССУ в п.4 Узагальнення судової практики ВССУ №8 від 25 вересня 2015р., надав роз`яснення словосполучення " інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Про таке застосування положень ст. 432 ЦПК України зазначено також в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.

За загальним правилом скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, так як виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

Проте, у даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, тільки 01 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили заочним рішенням від 16.03.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства МЕГАБАНК заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017р., видачі судом виконавчого листа для його виконання, його виконання ОСОБА_1 та закінчення державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 23 жовтня 2020 року виконавчого провадження ВП №62924364 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із повним погашенням боргу.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2021 року заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р. по справі № 484/5710/19 скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що виконавче провадження вже не могло бути закінчене державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як на момент скасування заочного рішення воно вже було закінчено з інших підстав.

Після скасування заочного рішення суд під час розгляду справи ухвалою суду від 24.12.2021р. закрив провадження по справі за позовом АТ "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 посилався на не отримання його у визначений законом строк, не повідомлення його належним чином про час і місце розгляду справи та на не згоду з сумою заборгованості за договором, яка на його думку не відповідає вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», також зазначав про наявність підстав для визнання договору в цілому чи його окремих частих недійсними.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що на момент подання заяви про перегляд заочного рішення від 16.03.2020р. та подальшого його скасування і призначення справи до розгляду, ОСОБА_1 фактично, виконав позовні вимоги банку і представник АТ "МЕГАБАНК" в судовому засіданні особисто підтвердила, що, на даний час, у ОСОБА_1 відсутня будь - яка заборгованість за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017р., так як останній погасив її в повному обсязі. При цьому, про збільшення позовних вимог, представником АТ "МЕГАБАНК" не заявлялось. Тому суд дійшов висновку, що на час розгляду справи судом у справі за позовом АТ "МЕГАБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором відсутній предмет спору.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30.08.2022р. апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021р. закрито у зв`язку з відмовою останнього від апеляційної скарги.

Відсутність предмета спору, як зазначено в правовому висновку, який містяться в постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зі змісту ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2021р., яка набрала законної сили, вбачається, що судом не встановлювалася обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог банку, правильність визначеної банком суми заборгованості за кредитним договором № 61-005-170-К від 23.06.2017р. станом на 01.09.2019р., а тільки було констатовано факт погашення кредитором на час прийняття судом остаточного рішення у справі заборгованості, зазначеної в позові.

За такого колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що юридичними наслідками цієї ухвали є встановлення судом необґрунтованості позову АТ «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, оскільки закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), чи наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини), то саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Однією із підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про відсутність у боржника обов`язку повністю або частково виконати зобов`язання, у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Крім того, підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване.

Приймаючи рішення у справі за заявою ОСОБА_1 , суд зазначив, що підставою для застосування механізму статті 432 ЦПК України є добровільне виконання боржником зобов`язань за судовим рішення поза межами процедури примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в той час як фактичне виконання рішення на стадії примусового виконання (за відкритим виконавчим провадження), позбавляє таке виконання ознак добровільності та є підставою для закінчення провадження за статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження». А оскільки державним виконавцем прийняте процесуальне рішення про закінчення виконавчого провадження ВП №62924364 відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним погашенням боргу і постанова від 23.10.2020 року є чинною, що свідчить про відсутність будь-якої невизначеності щодо подальшого примусового виконання, то підстави для застосування механізму за статтею 432 ЦПК України відсутні.

Проте, суд не звернув уваги на те, що ч.4 ст.432 ЦПК України передбачає можливість у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, одночасно з вирішенням вказаного питання на вимогу боржника стягнути на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Аналіз змісту ч.4 ст. 432 ЦПК України свідчить про те, що закінчення виконавчого провадження, в тому числі у зв`язку з повним погашенням боргу, та відсутність у зв`язку з цим будь-якої невизначеності щодо подальшого примусового виконання, не свідчить про відсутність підстав для застосування механізму за статтею 432 ЦПК України взагалі.

Крім того, посилаючись як на підставу для відмови у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на відсутність добровільності виконання ОСОБА_1 зобов`язань за судовим рішенням, суд фактично вдався до аналізу наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не звернувши при цьому уваги на те, що заявник пов`язував вимогу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з наявність не матеріально-правових, а процесуально-правових підстав, а саме з помилковістю видачі виконавчого листа, так як вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване.

Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, був виданий судом на виконання заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2021 року заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р. по справі № 484/5710/19 було скасовано.

Аналіз зазначених обставин свідчить про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так як вже після його видачі у справі було скасоване рішення суду, на підставі якого він був виданий судом, що свідчить про припинення обов`язку ОСОБА_1 виконання зобов`язань саме за заочним рішенням суду від 16.03.2020р. по справі № 484/5710/19.

При цьому на можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не впливає можливе не співпадіння в часі скасування рішення та прийняття нового рішення у справі, як наприклад при скасуванні заочного рішення та призначення повторного розгляду спору по суті заявлених вимог, так як на виконання нового судового рішення у разі повного чи часткового задоволення позовних вимог, буде виданий інший виконавчий лист за іншим судовим рішенням, хоча і постановленим у тій же справі.

Приймаючи остаточне рішення, колегія суддів також вважає, що висновок суду, викладений в постанові Миколаївського апеляційного суду від 15.03.2023р., про відсутність підстав для повороту виконання рішення через те, що хоча ОСОБА_1 і сплатив АТ "МЕГАБАНК" заборгованість за договором на підставі скасованого в подальшому заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2020р., але безпідставність цієї заборгованості не була визнана в установленому законом порядку, так як провадження у справі за цими вимогами було закрито у зв`язку із погашенням боргу, не має правового значення під час розгляду заяви ОСОБА_1 за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так як відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, не доказуються якщо рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили встановлені, саме певні обставини, а не висновки суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не дав належної оцінки доводам ОСОБА_1 , неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив судове рішення в частині вирішення вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вимоги про стягнення із стягувача на користь заявника безпідставно одержаних за виконавчим документом грошових коштів, у даній справі не заявлено у встановленому законом порядку, тому враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст. 13 ЦПК України процесу , судом не вирішуються.

Переглядаючи ухвалу суду в частині вирішення вимог про повернення боржнику ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження ВП №62924364, повернення яких не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», у сумі 767,36 грн за рахунок бюджетних асигнувань Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з такими вимогами, заявник посилався на те, що Законом України «Про виконавче провадження» у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачено повернення боржнику на підставі судового рішення стягнутого виконавчого збору, проте не передбачено підстав та порядку повернення боржнику інших витрат виконавчого провадження у сумі 767,36 грн (69,00 грн - мінімальні витрати; 251,00 грн - додаткові витрати; 447,36 грн - витрати, пов`язані з перерахуванням коштів (комісія банку)), які покладаються на боржника. Тому в силу положень ст. 22 ЦК України ці витрати є збитками, які підлягають відшкодуванню, зокрема в межах захисту права мирно володіти своїм майном, що гарантоване статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також вважав, що у суду є всі підстави для застосування відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України аналогії права.

Колегія суддів не погоджується з ствердженням заявника про можливість застосування в даному випадку положень ч.9 ст. 10 ЦПК України, яка передбачає, що у разі якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), оскільки умовами застосування аналогії права, зокрема є те, що цивільні відносини неврегульовані ЦК України, другими актами цивільного законодавства чи договором та відсутні норми, які регулюють схожі по змісту цивільні відносини.

В даному випадку ст. 22 ЦК України чітко врегульовано питання про те, що є збитками, а ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" що є коштами виконавчого провадження.

При цьому, згідно ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

А із змісту ст. ст.614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) порушення зобов`язання; 2) збитки; 3) причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; 4) вина.

В той же час відповідно до частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Крім того, за змістом частин другої-третьої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Порядок розподілу та відшкодування витрат виконавчого провадження регламентується виключно Законом України «Про виконавче провадження» і зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням державним виконавцем зобов`язань за договором, а тому не можуть стягуватися як збитки.

Отже дані вимоги заявника не підлягають задоволенню. Не є вони в зв`язку з викладеним і різновидом ефективного засобу правового захисту, так як Законом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, які витрати підлягають поверненню у разі закінчення виконавчого провадження з тих чи інших підстав, а які покладаються на боржника.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, як постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог, а саме про визнання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі №484/5710/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором №61-005-170-К від 23.06.2017 р. станом на 01.09.2019 р. в сумі 38457 грн 58 коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017 р. по 28.02.2018 р. 5325 грн 43 коп., сума штрафу 9466грн 33 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 грн, 00 коп., всього 40378 грн 58 коп., таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу апеляційної скарги на ухвалу суду, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 536грн.80 коп. за ставкою, передбаченою Законом України «Про судовий збір» за подачу апеляційної скарги на будь-яку ухвалу суду, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тієї заяви, за результатами розгляду якої винесена ухвала, що є предметом перегляду у даній справі ,тому сплачена сума судового збору має бути стягнута з АТ «МЕГАБАНК» на його користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати виконавчий лист, виданий 13 серпня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі №484/5710/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором №61-005-170-К від 23.06.2017 р. станом на 01.09.2019 р. в сумі 38457 грн 58 коп., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 23665 грн 82 коп., сума нарахованих та несплачених відсотків за період з 29.09.2017 р. по 28.02.2018 р. 5325 грн 43 коп., сума штрафу 9466грн 33 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 грн, 00 коп., всього 40378 грн 58 коп., таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року