ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 199/114/22

провадження № 61-3928св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року у складі судді Спаї В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суд від 15 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше лізинг Україна», товариство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.

2. Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009249, відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язався передати у розпорядження лізингоодержувача об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

3. В момент підписання договору лізингу сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов лізингу: вартості об`єкту лізингу у еквіваленті в іноземній валюті 20 965 доларів США; авансового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 3 144,75 доларів США; обсягу фінансування у еквіваленті в іноземній валюті 17 820,25 доларів США; кількості лізингових платежів - 60; строку лізингу - 60 місяців; щомісячного лізингового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 445,82 доларів США.

4. Договірні зобов`язання позивач перед лізингоодержувачем - ОСОБА_1 виконав повністю, а виконання в розумінні статей 527, 530, 532 ЦК України здійснено належним чином.

5. Відповідно до акту прийому передачі від 27 грудня 2013 року до договору лізингу від 20 грудня 2013 року транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_1 .

6. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 199/8776/17 встановлено, що між сторонами договір фінансового лізингу № 00009249 від 20 грудня 2013 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають наведені норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

7. Відповідно до акту прийому - передачі до договору про фінансовий лізинг № 00009249 від 20 грудня 2013 року зазначений вище транспортний засіб на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року повернутий ОСОБА_1 товариству, що підтверджується актом від 06 листопада 2020 року.

8. У ТОВ «Порше Лізинг Україна» є претензії щодо стану повернутого транспортного засобу (забруднення салону, пошкодження лакофарбового покриття та ін.), що відображено в акті від 06 листопада 2020 року.

9. Час користування автомобілем становить період з 27 грудня 2013 року по 06 листопада 2020 року.

10. Товариство вказувало, що здійснюючи підрахунок розміру плати за користування транспортним засобом (602 875,55 грн), спиралося на звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo Fly 2013 року випуску, що були станом на 2013 - 2020 р.р., який виконаний ТОВ «Гео фінанси груп», та затверджений директором ТОВ «Гео фінанс груп».

11. Ураховуючи наведене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути з відповідача на його користь плату за користування об`єктом лізингу у розмірі 602 875,55 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

12. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з їх недоведеності і безпідставності, з урахуванням обставини і підстав, на які посилався позивач, та диспозитивності цивільного процесу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У березні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги ТОВ «Порше лізинг Україна» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Порше лізинг Україна».

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

Щодо касаційної скарги ТОВ «Порше лізинг Україна»

18. У касаційній скарзі ТОВ «Порше лізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

19. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року справі № 14-77цс18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошт власнику автомобіля на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

21. Вказує, що суду було надано звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo fly 2013 року випусук, що були станом на 2013-2020 роки, де була розрахована сума, яку товариство заявляє до стягнення.

22. При цьому судами належним чином не обґрунтовано, де товариство допустило порушення порядку одержання доказів. Крім того, відповідач не надав жодного доказу на противагу доказам, поданим товариством.

23. Також вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Щодо касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

24. У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить змінити в частині рішення місцевого суду, а саме виключити з мотивувальної та резолютивної частини посилання суду щодо недоведеності понесення витрат на правничу допомогу.

25. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/10-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19, від 07 грудня 2022 року у справі № 495/9569/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. Касаційна скарга мотивована тим, що суди вказали, що представником відповідача не було виконано обов`язку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та суду не надані докази на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.

27. Вказує, що у відзиві на позовну заяву повідомила суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом вказаної справи.

28. Крім того, представником відповідача у відзиві на позовну заяву в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України зазначено, що докази понесення відповідачем судових витрат будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

29. Таким чином, вважає, що було дотримано вимоги статті 134, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Доводи осіб, яка подали відзиви на касаційні скарги

30. У травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від ТОВ «Порше лізинг Україна», у якому товариство просило відмовити у задоволенні касаційної скарги.

31. У травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «Порше лізинг Україна» від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому вказано, що судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Також у відзиві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. 20 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009249.

33. Об`єктом лізингу був транспортний засіб марки VW Polo Fly 2013 року виробництва, № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , вартість якого складає 20 965 доларів США.

34. 27 грудня 2013 року автомобіль було передано відповідачеві, що підтверджується актом прийому-передачі.

35. Відповідно до акту прийому - передачі до договору про фінансовий лізинг № 00009249 від 20 грудня 2013 року зазначений вище транспортний засіб на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року повернутий ОСОБА_1 ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом від 06 листопада 2020 року.

36. Згідно звіту про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo Fly 2013 року випуску, що були станом на 2013 - 2020 р. р., який виконаний ТОВ «Гео фінанси груп», та затверджений директором ТОВ «Гео фінанс груп» Ю. А. Перепада, вартість за користування транспортним засобом могла скласти 602 875,55 грн.

37. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року по справі № 199/8776/17 встановлено, що між сторонами договір фінансового лізингу № 00009249 від 20 грудня 2013 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають наведені норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами.

Позиція Верховного Суду

38. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

39. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

40. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

41. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

42. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Порше лізинг Україна» підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо касаційної скарги ТОВ «Порше лізинг Україна»

43. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

44. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

45. За статтею 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

46. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, так званий «лізингодавець» зобов`язаний повернути так званому «лізингоодержувачу» сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, своєю чергою, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу.

47. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є видом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

48. За частиною першою статті 1212 глави 83 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

49. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, у тому числі до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (частини друга, третя статті 1212 ЦК України).

50. Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування відповідачем транспортним засобом позивача за своїм змістом є кондикційними.

51. Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

52. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

53. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

54. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

55. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

56. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

57. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

58. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

59. Судами попередніх інстанцій правильно установлено, що нікчемність договору фінансового лізингу від 20 грудня 2013 року № 00009249, укладеному між сторонами, встановлена в преюдиційному судовому рішенні Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 199/8776/17, тому правомірно зазначили, що ТОВ «Порше лізинг Україна» має право звернутися до суду з відповідним позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку зі сплати коштів за користування предметом лізингу.

60. Водночас судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що належних та достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми коштів, яка підлягала до стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із безпідставним користуванням автомобілем (який був предметом нікчемного правочину) у відповідний період часу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надано.

61. Позивачем клопотань та заяв про витребування таких доказів (у тому числі, призначення експертизи, отримання висновку спеціаліста) не заявлено до судів першої та/або апеляційної інстанцій.

62. На підтвердження розміру своїх вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» надало звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo Fly 2013 року випуску, що були станом на 2013 - 2020 р. р., який виконаний ТОВ «Гео фінанси груп», та затверджений директором ТОВ «Гео фінанс груп», у якому вказано, що вартість за користування транспортним засобом могла скласти 21 485 доларів США, що становить 602 875,55 грн.

63. Суди правомірно відхилили цей доказ як неналежний, недостовірний та недостатній на підтвердження суми коштів в якості орендної плати, яка підлягала сплаті позивачу відповідачем, оскільки у цьому документі міститься пряме припущення про розмір відповідної суми, що суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України (доказ, який містить припущення, не може братися до уваги судом).

64. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог ТОВ «Порше лізинг Україна» з підстав недоведеності розміру коштів, які підлягають стягненню на користь позивача.

65. Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/10-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19, від 07 грудня 2022 року у справі № 495/9569/18, відхиляються колегією суддів, оскільки, з урахуванням встановлених фактичних обставин судами та підстав відмови в задоволенні позовних вимог, оскаржувані судові рішення не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.

66. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та перебувають поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначеними статтею 400 ЦПК України.

67. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги ТОВ «Порше лізинг Україна» не знайшли свого підтвердження й, відповідно, касаційна скарга товариства підлягає залишенню без задоволення.

Щодо касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

68. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди першої та апеляційної інстанцій неправомірно встановив не подання представником відповідача доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України.

69. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

70. У частинах першій-третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

71. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

72. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

73. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

74. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву, посилаючись на частину восьму статті 141 ЦПК України, зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, становить 15 000 грн. Просила суд стягнути суд такі витрати після подання стороною відповідача відповідних доказів.

Також до відзиву на позовну заяву додано:

- Договір № 6 про надання правової допомоги від 23 грудня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

- Додаток № 4 до вказаного договору, у якому, серед іншого, вказано, що гонорар адвоката в обов`язковому порядку сплачується клієнтом на користь адвоката протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

75. 30 червня 2022 року ухвалено рішення по вказаній справі. З резолютивної частини рішення місцевого суд вбачається, що повний текст рішення виготовлено 11 липня 2022 року.

76. Повний текст судового рішення направлено стороні відповідача засобами електронної пошти 13 липня 2022 року.

77. 02 липня 2023 року (згідно штемпелю поштового відправлення) представником відповідача на адресу суду надіслано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

78. До вказаної заяви додано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 6 від 23 грудня 2019 року, у якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги клієнту.

79. Пунктом 4 вказаного акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) визначено, що гонорар у розмірі, встановленому у пункті 2 цього акта, в обов`язковому порядку сплачується клієнтом у строк до 31 грудня 2022 року. У випадку сплати гонорару готівкою адвокат видає клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

80. При цьому заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката по суті судами вирішена не була.

81. У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

82. Таким чином, враховуючи вищевикладене, висновки місцевого суду про те, що представником відповідача не надано доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, є помилковими.

83. При цьому, з урахуванням вимог касаційної скарги, колегія суддів не здійснює оцінку вартості наданих послуг, часу роботи адвоката тощо, з урахуванням заяви (заперечень) позивача на заяву про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

84. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги представника відповідача й, відповідно, виключенням з мотивувальної частини судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій висновків про недоведеність та непідтвердження представником відповідача понесених витрат на правову допомогу (ненадання детального опису робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, тощо) та виключенням з резолютивної частини рішення місцевого суду третього абзацу.

85. Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

3. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суд від 15 лютого 2023 року змінити.

4. Виключити з мотивувальних частин рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суд від 15 лютого 2023 року посилання судів щодо непідтвердження та недоведення представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 понесених витрат на правову допомогу.

5. Виключити з резолютивної частини рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року третій абзац.

6. В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суд від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович