ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 210/4042/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 жовтня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається та просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . На даний момент позивач навчається на першому курсі денного відділення Державного університету економіки і технологій групи МЕВ-22.

В зв`язку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 01 серпня 2023 року по день закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини доходу відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивач не користується послугами гуртожитку, та як проживає в м. Кривий Ріг та не надала розрахунку витрат, які потрібні для забезпечення на своє утримання та належних письмових доказів, які б підтвердили дані обставини та необхідність фінансового забезпечення останньої.

Апелянт також звертає увагу на те, що після розлучення відповідач проживає у офіційному шлюбі з ОСОБА_5 та веде з нею спільне господарство. За час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дитина. Станом на теперішній час позивач працює на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» електромонтером, однак продовжує утримувати малолітнього сина, дружину, яка не працює, сплачувати комунальні послуги, сплачував аліменти до досягнення 18 років позивачем та наразі матеріально допомагає.

Крім того відповідач доглядає за своїм батьком, який є пенсіонером, купує ліки батькові та допомагає сплачувати комунальні послуги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу представника відповідача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3 зворот).

ОСОБА_1 досягла повноліття та навчається на денній формі навчання 1 курсу, групи МЕВ-22 навчально-наукового економічного інституту за кошти фізичних осіб в Державному університеті економіки і технологій. Строк навчання на 2 курсі у з семестрі з 01 вересня 2023 року по 31 січня 2024 року (а.с.5).

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд першої інстанції послався на ч.ч.1,2 ст. 200 СК України, та визначив розмір аліментів, виходячи з положень статті 182 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Вказаний висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивач не користується послугами гуртожитку, та як проживає в м. Кривий Ріг та не надала розрахунку витрат, які потрібні для забезпечення на своє утримання та належних письмових доказів, які б підтвердили дані обставини та необхідність фінансового забезпечення останньої, з огляду на наступне.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки та кінцевий термін стягнення аліментів, суд першої інстанції врахував, що згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення по справі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і, відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.

Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітньої дочки та матеріальне становище відповідача.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При цьому колегія суддів вважає, що наявність у відповідача дитини 2011 року народження та дружини, яка не працює, на свідчить про неможливість надання останнім матеріальної допомоги повнолітній дочці у зв`язку з її навчанням. Матеріали справи не містять жодного доказу погіршення матеріального стану відповідача, натомість відповідач по справі працює та має стабільний заробіток. Той факт, що дружина позивача не працює не свідчить про те, що вона позбавлена можливості працевлаштування, оскільки матеріали справи не містять доказів неможливості працевлаштування дружини позивача.

Колегія суддів вважає не доведеними належним чином твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться його батько - пенсіонер, оскільки жодних доказів, які б свідчили про таке утримання суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: