Ухвала

14 червня 2023 року

місто Київ

справа № 128/736/22

провадження № 61-8150ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявникові.

Заявник неодноразово звертався з касаційною скаргою на зазначене судове рішення до Верховного Суду.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові (провадження № 61-1838ск23), оскільки касаційна скарги не підписана особою, від імені якої вона подана.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року повернуто заявникові (провадження № 61-5212ск23), оскільки під текстом поданої ОСОБА_1 касаційної скарги відсутній його підпис.

У травні 2023 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2022 року.

Подана втретє касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

За змістом статей 185, 393 ЦПК України повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Водночас обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ухвалами Верховного Суду від 23 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року у справі № 128/736/22, існувати не перестали, оскільки ОСОБА_1 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, втретє подав касаційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб. Такі дії можуть свідчить про те, що заявник намагається отримати протилежну оцінку обставин, які Верховний Суд у цій справі вже визнав підставою для повернення скарги.

Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень, викладених в ухвалах Верховного Суду від 23 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року, ОСОБА_1 не наведено та Верховний Суд їх не встановив.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Оскільки заявник при зверненні втретє до Верховного Суду із касаційною скаргою на те саме судове рішення, не усунув надоліків, які стали підставою для повернення аналогічних касаційних скарг ухвалами Верховного Суду 23 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року, зокрема подав касаційну, яка ним не підписана у спосіб проставлення підпису під текстом скарги, така скарга у цій справі також підлягає поверненню особі, яка її подала.

Суд врахував, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 скористався своїм правом на повторне подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 березня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 травня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З урахуванням змісту втретє поданої касаційної скарги Верховний Суд визнає дії ОСОБА_1 проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Також Верховний Суд врахував таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України. Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вживає зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до судової гілки влади загалом, а також надає зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень у справі, яка не стосується прав, свобод та інтересів ні позивача, ні відповідачів. Зокрема, вважає оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції безглуздою, в іронічній формі рекомендує Верховному Суду врахувати положення норм права під час вирішення його касаційної скарги, що є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Такий виклад касаційної скарги є виявом неповаги до суду, а тому Верховний Суд констатує, що подання цієї скарги є зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Отже, Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 скарги у цій редакції виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим скарга підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінекс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко