Справа № 643/5679/23
Провадження № 2/643/2333/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 м.Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Осадчого О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткачова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Соловей Ліна Олександрівна звернулась через систему «Електронний суд» до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_2 , починаючи з 10 серпня 2021 року, щомісячно до закінчення навчання 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати за договором про надання правової допомоги позивачу адвокатом Соловей Л.О. від 07.02.2022 року у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

В обґрунтування позову посилалась на те, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає з матір`ю. З 10.08.2021 ОСОБА_3 є студентом денної форми здобуття освіти за спеціальності 051 Економіка факультету економічних відносин та фінансів контрактної форми навчання Державного біотехнологічного університету, термін навчання: 01.09.2021 - 30.06.2025. У зв`язку з навчанням їх син потребує додаткових коштів, а саме: коштів на проїзд, придбання продуктів харчування, сплату комунальних послуг, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, підручників, додаткової навчальної літератури, оплату за інтернет, що потрібен для навчання, оплату мобільного зв`язку, оздоровлення, дозвілля та оплату на навчання. Відповідач попереднє рішення суду про сплату аліменів на дитину не виконував та має значну заборгованість зі сплати аліментів на дитину. При цьому, будучи обізнаним, що його син навчається добровільно матеріальної допомоги йому не надає, а доходів матері не вистачає на одноособове утримання сина, який продовжує навчання. Разом з цим, позивач вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки є працездатною та здоровою людиною, може працювати й отримувати дохід та не має інших осіб на утриманні.

Оскільки відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за попереднім рішенням, ухиляється від добровільної матеріальної підтримки свого сина, тому позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на свою користь для утримання їх повнолітньої сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 саме з 10.08.2021, тобто з дати зарахування ОСОБА_3 до вищого навчального закладу.

Представником відповідача адвокатом Куксовим В.В. подано до суду відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачем визнаються частково, а саме у частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісячно з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років, оскільки розмір аліментів, який просить стягнути позивач є зависоким. Окрім цього, відповідач не має можливості надавати допомогу у розмірі частини всіх доходів, оскільки не може влаштуватись на постійну роботу у зв`язку з необхідністю догляду за батьками похилого віку та навчанням. Так, відповідач наразі не працевлаштований, має на своєму утриманні малолітню доньку, батьків похилого віку, а також сам є студентом 1 курсу денної форми навчання. Додав, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а необхідні витрати, про які зазначає позивач, є додатковими витратами на утримання дитини, передбаченими ст.185 СК України.

Також представник зауважив, що позивачем не доведена необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визнає позивач, а за наявності відповідних підстав, позивач не позбавлена права у подальшому ставити питання про зміну розміру аліментів, способу їх стягнення, участі у додаткових витратах, тощо.

Представник позивача адвокат Соловей Л.О. подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримала позовні у вимоги у повному обсязі. Зазначила, що частина від заробітку є мінімальною частиною, встановленою Законом щодо стягнення аліментів на одну дитину, а відповідачем не надано рішення суду, відповідно до якого він сплачує аліменти на інших осіб. До 21.03.2022 відповідач був офіційно працевлаштований, однак ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, що, на думку представника, є підставою для стягнення аліментів за період, що минув. Додала, що навчання відповідача, перебування на його утриманні батьків належним чином не доведено, останній є працездатною особою та може заробляти кошти, тому посилання не неможливість слачувати аліменти у розмірі доходу є неспроможними.

Також представник просила винести окрему ухвалу з приводу невиконання відповідачем рішення суду, яким з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 .

Окрім цього, представник позивача - адвокат Соловей Л.О. подала до суду доповнену відповідь на відзив з посиланням на практику Верховного Суду.

Сторони та їх представники у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявні заяви від представників сторін про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.06.2023 позивач ОСОБА_1 та їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є студентом денної форми здобуття освіти за спеціальності 051 Економіка факультету економічних відносин та фінансів контрактної форми навчання Державного біотехнологічного університету. Зарахований до університету згідно наказу №02-02/554 від 10.08.2021, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025, форма фінансування за кошти фізичних осіб.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За встановлених обставин, позивач у справі наділена правом на звернення до суду з відповідним позовом.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У даному випадку, син сторін ОСОБА_4 досяг повноліття, у розумінні ст.6 СК України не має статусу дитини, але, як повнолітній, що продовжує навчання у навчальному закладі та не досяг 23 річного віку, має право на утримання від батьків.

Представник позивач зазначає, що ОСОБА_4 перебуває на повному утриманні позивача, відповідач у добровільному прядку матеральної допомоги на надає, що і стало приводом для ініціювання відповідного позову. При цьому, розмір аліментів, якій підлягає стягненню, визначено у розмірі 1/4 частки усіх доходів, щомісячно починаючи стягнення з 10.08.2021 (початку навчання) до закінчення навчання 30.10.2025, але небільше ніж до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування стягнення аліментів за попередній період представник позивач посилалась на наявність у відповідача заборгованості за попереднім рішенням про стягнення аліментів на дитину, його обізнаність про те, що син є непрацездатним. здобуває освіту у вищому навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги.

Представник відповідача, посилаючись на те, що на утриманні його довірителя є малолітня дитина, батьки похилого віку, а також те, що він непрацює, оскільки також є студентом денної форми навчання, зазначив, що відповідач позов визнає частково, а саме у розмірі частки усіх доходів, щомісячно починаючи стягнення з дати подачі позову.

Статтею 201 СК України визначено, що відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо стягнення аліментів за попередній період є необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача саме на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надано. При цьому, доводи щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів на дитину за попереднім судовим рішенням не заслуговують на увагу, оскільки відповідне рішення виконується окремо, а чинним законодавством України передбачений порядок стягнення заборгованості за аліментами. Більше того, за ухилення від сплати аліментів передбачена цивільна, адміністративна та кримінальна відповідальність.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що стягненню підлягають аліменти за період з 26.06.2023, тобто з моменту подачі позову, та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку, тобто, у даному випадку, ОСОБА_4 досягне 23 річного віку 14.01.2027 Стягнення аліментів буде припинено припиненням періоду навчання, або досягненням 23 років.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, якій підлягає стягненню, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом враховується, що з 1 січня 2023 року в Україні встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2684 грн, а також розмір мінімальної заробітної плати на рівні 6700 грн.

При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів іншої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яку він також зобов`язаний утримувати відповідно до Закону. Також суд враховує, що відповідач є студентом 1-го курсу групи М ОПР 2022-2 Навчально наукового інституту будівельної та цивільної інженерії Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова денної форми навчання. Зарахований відповідно до наказу №631-03 від 25.09.2022. Термін навчання з 03.10.2022 по 31.12.2023. Форма фінансування за кошти фізичних та юридичних осіб.

При цьому, суд не бере до уваги доводи про те, що відповідач не працює. Так, відповідачем не заперечувалась обставина того, що він є здоровою та працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, а його навчання не є обставиною, що виключає таку можливість. Також відповідач зазначає, що утримує своїх батьків, однак відповідного рішення, яким на нього покладено такий обов`язок на надав, при цьому відповідно до матеріалів справи його батьки є пенсіонерами та утримують пенсійне забезпечення, а жодних реальних доводів утримання ним його батьків до суду не надано.

Статтею 199 СК України визначений обов`язок обох батьків на надання матеріальної допомоги.

Отже, з урахуванням того, що відповідач позов визнав частково, а також те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та навчається, рівність обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення пред`явлених вимог та можливість стягнення з відповідча аліментів на користь позивача на утримання сина, що продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи стягнення з 26.06.2023 (з дня пред`явлення позову) і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Саме такий розмір аліментів, у сукупності із наявними у відповідача обов`язками щодо утримання іншої малолітньої дитини, суд вважає справедливим, можливим до виконання відповідачем і достатнім.

Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при подачі позову звільнена від його сплати.

Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1, п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/12876/19.

Так, в матеріалах справи міститься: ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копія договору про надання правової допомоги від 07.02.2022, копія квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 26.06.2023. Також з матеріалів вбачається, що позовна заява, відповідь на відзив та підписана та подана представником адвокатом Соловей Л.О., яка також брала особисту участь у судовому засіданні, з`являлась до суду за викликом. При цьому, відповідач жодних заперечень з приводу понесених позивачем судових витрат на правову допомогу не висловив.

За встановлених обставин, аналізуючи вартість та обсяг послуг, які були надані позивачу по справі, складність справи та значенням справи для сторони, суд не знаходить підстав для зменшення витрат на правову допомогу та знаходить їх співмірними.

Також суд не вбачає жодних підстав для постановлення окремої ухвали з приводу невиконання відповідачем рішення суду, яким з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , та наголошує, що постановлення окремої ухвали є правом на не обов`язком суду, питання відповідальності за несплату аліментів та невиконання рішення суду вирішується за іншою правовою процедурою.

Керуючись ст.ст. 180-182, 191, 198-200 СК України, ст.ст. 12, 76, 81, 141, 142, 258, 259, 264-265, 273, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , що зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 26 червня 2023 року та до закінчення останнім навчання, тобто до 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 , двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , що зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000, 00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах оплати платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя О.В. Осадчий