ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 177/1397/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року справу за підсудністю передано до Тернівського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на те, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 19 вересня 2023 року про залишення позовної заяви без руху позивачем 29 вересня 2023 року на адресу суду першої інстанції було направлено позовну заяву в новій редакції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Українська залізниця» просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача - залишити без задоволення.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року справу за підсудністю передано до Тернівського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати залишено без руху.

У вказаній ухвалі зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам п. п. 3, 4, 5, 8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки в позовній заяві: не вказано ціну позову яка повинна бути розрахована відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України; зміст позовних вимог є неповним та неконкретним, так як не вказано: - який саме наказ (про що) та додаток до нього, позивач просить визнати незаконним та скасувати; яку саме суму заробітної плати та за який конкретно період, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь; між ким конкретно, суд повинен розподілити судові витрати та які саме (з чого складаються, в якому розмірі); виклад обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги є неповним та неконкретним, так як не зазначено: - чому не виконано розрахунок заробітної плати, на дату звернення до суду, що підлягала б стягненню; не зазначені докази, що підтверджують: - факт того, що 02. грудня 2021 року між АТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір; те, що позивач працює у АТ «Українська залізниця» на посаді «Аудитор внутрішній»; факт того, що позивача не було повідомлено про призупинення трудового договору; те, що 25 липня 2022 року позивач повідомляв відповідача про те, що він «територіально перебуває в Одесі»; не вказано про наявність у позивача або інших осіб оригіналів письмових доказів, які в копіях додано до позову; позивачем не підтверджено те, що ним не подано іншої заяви, з тією ж вимогою, з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог ухвали Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року позивачем 29 вересня 2023 року надіслано до суду першої інстанції позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що отримавши ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху позивач, у встановлений в ухвалі строк, та станом на 09 жовтня 2023 року, не усунув недоліки позовної заяви в повному обсязі, оскільки зміст позовних вимог позивача є неповним та неконкретним, так як не вказано який саме наказ (про що) та додаток до нього, позивач просить визнати незаконним та скасувати, та позивачем не зазначені докази що підтверджують факт того, що позивача не було повідомлено про призупинення трудового договору.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз`яснено, що ч.1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення ОСОБА_3 виклав в позовній заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги до відповідача та послався на норми матеріального права, які вважав за потрібне застосувати при розгляді спору по суті.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та вирішує яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, питання оцінки обґрунтованості позову та застосування відповідних правових норм, вирішується судом на наступних етапах судового розгляду. Тобто суд не вправі залишити позовну заяву без руху та повертати її заявнику з підстав того, що виклад обставин, якими обґрунтовується позовна вимога є неповний та неконкретний, так як не вказано яку саме суму кредиту було надано відповідачу до збільшення розміру кредитного ліміту та на який період часу (строк дії картки), було надано кредит відповідачу.

Вiдповiдно до вимог ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви через не усунення недоліків таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 рокупро повернення позовної заяви, згідно вимог ст.379 ЦПК України, слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгялду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року- скасувати та направити матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областідля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: