ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

11 грудня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря судових засідань Омельчук С.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2017, залишеним без змін Постановою ВСУ від 27.11.2019, позо ОСОБА_3 задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що для того, щоб виконати рішення суду і «відновити» межу між будинковолодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у відповідності до кадастрового плану, необхідно перенести стіну господарської будівлі (хліву), що перебуває у власності ОСОБА_3 , адже його частина площею 4,42 кв.м. знаходиться на належній позивачці земельній ділянці, а також, відповідно до норм ДБН господарська будівля сусідського будинковолодіння повинна розташовуватись на відстані від межі не менше 1 метра. Господарська споруда (хлів), що є частиною належного відповідачці домоволодіння, частково розміщується на земельній ділянці позивачки. Оскільки відповідачка ОСОБА_3 самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, і в добровільному порядку не виявляє бажання переносити стіну своєї господарської будівлі (хліву), то порушене право позивачки як власника цієї ділянки підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.09.2021 відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою повністю та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року провадження у справі зупинено в зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою судді від 07 лютого 2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 15 червня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

24 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник Т.О. підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена належним чином, направила письмову заяву про розгляд справи в її відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до договору дарування посвідченого державним нотаріусом Левченко Г.І. 21.03.2001, з 2001 року ОСОБА_1 є власником жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0574 га, кадастровий номер :01:003:0001 (а.с.11).

На цій же земельній ділянці розташований також, гараж, який збудований в 1975 році ще попереднім власником, що підтверджується довідкою Фастівського БТІ (а.с.17).

Станом на 11.06.2021 відповідачка ОСОБА_3 ( правонаступник ОСОБА_2 ) є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0247 площею 0,0984 га за адресою : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що зазначені домоволодіння є суміжними, присадибні земельні ділянки мають спільну межу та фактична межа між ділянками АДРЕСА_1 (належить ОСОБА_1 ) та АДРЕСА_2 (належить ОСОБА_3 ) проходить по стіні належного ОСОБА_3 господарської будівлі (хліву) та далі навколо належного ОСОБА_1 гаража з відступом від стіни 1,46 м. та 1,31 м. Такий порядок користування земельними ділянками існував десятки років і підтверджений встановленим парканом, який їх розділяє та був побудований попередніми власниками цих домоволодінь в нинішніх межах і його розташування не змінювалося. Проте, при внесенні відомостей про координати земельних ділянок до бази Державного земельного кадастру були допущені технічні помилки. Внаслідок невідповідності координат земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їх фактичним координатам в натурі (на місцевості) частина (площею 1,65 кв.м.) гаража ОСОБА_1 розташована на земельній ділянці ОСОБА_3 , а частина (площею 4,42 кв. м) господарської будівлі хліву ОСОБА_3 розташована на земельній ділянці ОСОБА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2017, залишеним без змін Постановою ВСУ від 27.11.2019, позо ОСОБА_3 задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що для того, щоб виконати рішення суду і «відновити» межу між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у відповідності до кадастрового плану, необхідно перенести стіну господарської будівлі (хліву), що перебуває у власності ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), адже його частина площею 4,42 кв.м. знаходиться на належній позивачці земельній ділянці, а також, відповідно до норм ДБН господарська будівля сусідського домоволодіння повинна розташовуватись на відстані від межі не менше 1 метра. Господарська споруда (хлів), що є частиною належного відповідачці домоволодіння, частково розміщується на земельній ділянці позивачки.

Отже, позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка перебуває у власності позивачки, і в добровільному порядку не виявляє бажання переносити стіну своєї господарської будівлі (хліву), то порушене право позивачки як власника цієї ділянки підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право на звернення до суду з позовом про усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, а також на відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З метою підтвердження або спростування зазначених сторонами обставин, за клопотанням позивача було призначено судову земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку проведеної судової земельно-технічної експертизи № 1-28/01 від 28.01.2022 (а.с.168-186) господарська будівля (хлів), яка є частиною садиби АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_3 частково розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0001. Інша частина господарської будівлі (хліву) розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0247. Площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0001 складає 4.5 кв.м., в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0247 складає 21.5 кв.м.

На Додатку №1, №2 до висновку лініями чорного кольору позначені межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0001 та :01:003:0247, лініями червоного кольору позначені межі фактичного розташування господарської будівлі (хліву), штриховкою жовтого кольору позначена площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0001, штриховкою блакитного кольору позначена площа господарської будівлі (хліву) в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0247.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт зайняття відповідачем земельної ділянки позивачки площею 4,5 кв.м. під господарську будівлю (хлів) зокрема, висновком експерта за результатами проведення земельно- технічної експертизи в даній справі.

Як вбачається із конфігурації належної позивачці земельної ділянки господарська будівля (хлів), що належить відповідачці, займає частину земельної ділянки позивачки в самому вузькому місці і перешкоджає вільному проходу- проїзду до житлового будинку (а.с.188).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку по обґрунтованість та доведеність позову в цій частині, а тому слід зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 9 на праві власності земельною ділянкою площею 0,0574 га за адресою АДРЕСА_1 шляхом перенесення власним коштом збудованої на ній господарської будівлі (хліву) на відстань 1 метра від межі згідно кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 та зобов`язати її відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 згідно кадастрових планів земельних ділянок.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Так, позивач оцінює немайнову шкоду в розмірі 50 000 гривень, при цьому зазначає, що шкода полягає у спричиненні їй перешкод в користуванні власністю, а саме земельною ділянкою, що призвело до втрат немайнового характеру: проблематизації життя її родини, психотравмування, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків, звичок і бажань.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд виходить із положень ст. 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненням постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.

Оскільки вимоги про спричинення моральної шкоди, які на переконання позивача полягали у проблематизації життя її родини, психотравмуванні, моральних переживань, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, звичок і бажань є необґрунтованими та недоведеними і позивач не надала жодного належного доказу заподіяння їй моральної шкоди, тому за таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині позову.

Щодо відшкодування судових витрат, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню з урахуванням часткового задоволення позову, витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 923 гривні та витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 18 900 гривень згідно квитанції від 10.01.2022 (а.с.8 т.2).

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 258-265 ЦПК України, ст. 22,23,391 ЦК України, ст..152 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року,

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 на праві власності земельною ділянкою площею 0,0574 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0001, шляхом перенесення своїм коштом збудованої на ній господарської будівлі (хліву) на відстань 1 метра від межі згідно кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 та зобов`язати її відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 згідно кадастрових планів земельних ділянок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витратив розмірі 19 823 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять три) гривні, що складаються з судового збору в сумі 923 гривні та 18 900 гривень витрати на проведення експертизи.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2023.

Суддя Л.М.Ковалевська