Провадження № 2-о/127/276/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в травні 2023 року звернулася до суду із заявою, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 11.09.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

За час шлюбу сторонами 11.07.2017 року була придбана квартира під номером АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

До останнього часу у вказаній квартирі проживали заявник та її чоловік ОСОБА_2 та малолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На початку червня 2022 року стосунки між сторонами погіршились. Чоловік почав безпідставно звинувачувати заявницю у зрадах, принижував як жінку під час вчинення статевих актів.

ОСОБА_2 почав здійснювати тотальний контроль щодо заявника, перевіряв телефон, контакти в соціальних мережах та месенджерах, обмежував коло спілкування, допитував після кожного телефонного дзвінка щодо осіб, з якими заявниця спілкувалась та щодо теми наших розмов.

Заявник зазначає, що що коли вона 02.01.2023 року перебувала на кухні їх квартири, ОСОБА_5 із застосуванням фізичного насильства схопив її за шию та потягнув у кімнату, де вдарив правою рукою по лівій стороні обличчя та кинув на ліжко. У подальшому, використовуючи її пригнічений стан та попри її категоричні заперечення, тобто без її добровільної згоди, вступив з нею в статевий зв`язок природнім способом.

Також заявник зазначає, що ОСОБА_2 вчиняв щодо неї економічне насильство. Заявник зазначає, що ОСОБА_2 заборонив їй працевлаштуватись, тобто обмежив право на працю, однак не надавав кошти для задоволення її потреб у належному обсязі. Здійснював контроль над їхніми спільними фінансами. Якщо необхідно були здійснити покупки, ОСОБА_1 складала список магазинів та список товарів, які необхідно було придбати, чоловік обов`язково мав погодити цей список. Після здійснення покупок остання мала перед ним звітувати, надати чеки з магазину на підтвердження покупок, та повернути решту грошових коштів. ОСОБА_2 ніколи не дозволяв їй залишати для власних потреб кошти в сумі більше 100 гривень.

07.05.2023 року ОСОБА_5 покликав заявника в коридор, зачинив двері на кухню та в дитячу кімнату, вдарив її по обличчю, почав кричати, що вона йому зраджує та погрожував фізичною розправою. У подальшому ОСОБА_2 покликав ОСОБА_1 до спальної кімнати, зачинив двері та штовхнув її на ліжко. Чоловік закрив рот долонею та проти волі заявника вступив із нею в статевий зв`язок. Приблизно через 30 хвилин ОСОБА_2 покликав заявника до кімнати та повторно, не дивлячись на її благання не робити цього, проти її волі вступив із нею в статевий зв`язок.

12.05.2023 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_2 зайшов до квартири, почав ображати ОСОБА_1 нецензурною лайкою, вимагав, щоб вона зібрала речі та покинула спільну квартиру.

12.05.2023 року відносно ОСОБА_2 було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 098167 строком на одну добу. Проте під час дії заборонного припису чоловік продовжував телефонувати заявнику та навіть приїздив додому, тобто порушував заборону в будь-який спосіб контактувати зі мною.

Увечері 12.05.2023 року, побоюючись, що ОСОБА_2 після закінчення строку термінового заборонного припису повернеться додому та продовжить здійснювати щодо ОСОБА_1 фізичне, психологічне, сексуальне та економічне насильство, остання разом з дітьми поїхала до подруги.

Зранку 13.05.2023 року заявник звернулась до Центру соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства, та на даний час разом із малолітніми дітьми тимчасово проживають у кризовій кімнаті Центру.

18.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області щодо вчинення моїм чоловіком ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї. За її заявою 19.05.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство). Під час досудового розслідування кримінального провадження була проведена судово-медична експертиза щодо виявлених у неї тілесних ушкоджень та визначення ступеню тяжкості цих ушкоджень.

У зв`язку з вищенаведеним заявник звернулася до суду та просила видати обмежувальний припис щодо тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; наближатися на визначену відстань (100 метрів) до місця проживання (перебування) та роботи ОСОБА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заявлених вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

В судовому засіданні за участю представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради також була допитана ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що стосунки у батьків були погані, конфлікти були маленькі, батько був ініціатором сварок, бив маму. Заначила, що батько вдома майже не буває, постійно на роботі, давав гроші на продукти, школу, розпитував скільки коштує, де взяли гроші. Вони жили в двокімнатній квартирі, вона спала в окремій кімнаті разом з сестрою. Їй невідомо чому вони з мамою переїхали. Одного разу вона прокинулась коли приїхала поліція біля 3 години ночі, бо мати кричала, а тато був в тамбурі. Їй не відомо, про що говорили батьки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона є вчителем початкових класів та другом сім`ї ОСОБА_8 , разом відпочивали, зустрічались їхали на море. Між Лісіними були нормальні гарні відносини, ОСОБА_9 ставила в приклад як чоловіка. ОСОБА_10 ніколи не жалілась, казала, що їй вдома добре, ніколи не чула про якісь негаразди. Свідок вважала їх ідеальною сім`єю, діти завжди були веселі, задоволені.

Свідок ОСОБА_11 судовому засіданні зазначив, що є сусідом та вони знайомі близько 4 років. ОСОБА_9 гуляє з дітьми, між ними все добре, місяць тому був сам вдома з дітьми.

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.09.2012 року зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис № 2022, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії НОМЕР_1 від 21.01.2021 року.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідний актовий запис № 3400, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 04.10.2018 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис № 566, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 12.02.2013 року.

Заявник ОСОБА_1 та діти проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСББ «Набережний 2-7 від 23.05.2023 року».

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , розмір частки: 1.

Згідно листа Вінницького міського центру соціальних служб від 16.05.2023 року № 01-07/482, відповідно наказу Центру № 01-06/32 від 13.05.2023 року, ОСОБА_1 та її діти забезпечені соціальними послугами відповідно оцінки потреб, в тому числі послугою тимчасового проживання у кризовій кімнаті Денного центру соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі. У подальшому вам будуть надаватися послуги за потребою для вирішення актуальних проблем сім`ї.

12.05.2023 року відносно ОСОБА_2 було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 098167 строком на одну добу, який зі слів заінтересованої особи оскаржується в порядку адміністративного судочинства.

19.05.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство).

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Сам факт звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. При розгляді цієї справи таких доказів теж не здобуто, а відтак підстави для запровадження для нього заборони перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , усунення перешкод у користуванні майном, ведення листування з ОСОБА_1 відсутні.

Стосовно пояснень ОСОБА_12 , що батько бив маму, це не може бути підставою для задоволення заяви, так як ОСОБА_13 є малолітньою. Суд звертає увагу, що вік і рівень розвитку дитини не дозволяє її усвідомлено висловити свою думку стосовно питання про видачу обмежувального припису.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 мало б бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує будь яке цивільне право особи не може ґрунтуватись на припущеннях та виключно на твердженнях ОСОБА_1 .

Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких інших даних, про притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 до будь-якого виду відповідальності матеріали справи не містять.

Таким чином ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 350-1-350-8, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя