Ухвала

12 червня 2023 року

місто Київ

справа № 495/1483/18

провадження № 61-6419ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року

у цивільній справі за позовом першого заступника керівника

Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради Одеської області, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в 2018 році звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради Одеської області, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у якому просив:

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради Одеської області від 05 червня 2015 року № 3032 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 »;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2016 року № 51593485 щодо земельної ділянки, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 січня 2016 року, індексний номер: 27806927, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 23 травня 2019 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області відмовив у задоволенні позову першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Постановою від 28 січня 2021 року Одеський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області, скасував рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2019 року, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позов.

Суд визнав незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 3032 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, площею 0, 0510 га, (кадастровий номер :02:001:0345) для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2016 року № 51593485 щодо земельної ділянки, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнав незаконним рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 січня 2016 року, індексний номер 27806927, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасував запис у Державному реєстрі речових прав № 12920953 про право власності на земельну ділянку, площею 0, 0510 га, кадастровий номер :02:001:0345, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснити розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Жалкін О. М. 17 квітня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2019 року залишити в силі.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, повний текст якої складено 08 лютого 2021 року.

Заявник зазначив, що копію оскаржуваної постанови Одеський апеляційний суд йому не надсилав, із її повним текстом його представник ознайомився 27 березня 2023 року під час ознайомлення із матеріалами справи № 495/1483/19 у приміщенні суду першої інстанції. ОСОБА_1 ствердив, що так суд апеляційної інстанції порушив передбачений процесуальним правом обов`язок суду направити учаснику справи копію ухваленого судом рішення.

ОСОБА_1 посилався на правовий висновок, сформульований у постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 285/2686/20-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19, за змістом якого оприлюднення судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи.

Ухвалою від 11 травня 2023 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав заявнику строк для виконання її вимог з метою обов`язкового наведення тих виключних обставин, що були причиною пропуску строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, що передбачені пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, надати відповідні письмові докази на підтвердження існування таких виняткових обставин.

Від ОСОБА_1 29 травня 2023 року надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, у якій заявник виклав доводи, які, на його думку, свідчать про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.

Обґрунтовуючи пропуск строку на звернення із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, заявник підтримав наведені ним у касаційній скарзі доводи та зазначив, що задоволення його клопотання про поновлення строку і відкриття касаційного провадження у справі № 495/1483/18 за його касаційною скаргою сприятиме дотриманню принципу верховенства права.

Додатково ОСОБА_1 зазначив, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні» на території всієї держави запроваджено воєнний стан, який згодом продовжено. У зв`язку із систематичними ракетними обстрілами територій України існувала загроза його життю та здоров`ю. Згідно з рекомендаціями Ради суддів України наявність такої загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу є поважними причинами для поновлення процесуального строку.

На переконання заявника, наведені доводи підтверджують існування виключних обставин, які були причиною пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Верховний Суд вивчив подану заяву, касаційну скаргу та додані документи, за результатом чого зробив висновок, що зазначені обставини, які, на думку ОСОБА_1 , зумовили пропуск строку на подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року,не можуть бути враховані судом касаційної інстанції під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Порядок і строки подання касаційної скарги визначено положеннями частин першої-третьою статті 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз наведених приписів ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, строк на касаційне оскарження може бути поновлений виключно за наявності однієї з двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Враховуючи, що ОСОБА_1 просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, то касаційна скарга, яка надійшла до Верховного Суду 17 квітня 2023 року, подана із пропуском процесуального строку за спливом більше ніж одного року з часу ухвалення зазначеного судового рішення.

У наведеній правовій ситуації з метою вирішення процесуального питання допуску до касаційного оскарження судових рішень суд касаційної інстанції враховує, оцінює та перевіряє наведені заявником виняткові обставини, які зумовили надзвичайно тривалий пропуск строку звернення із касаційною скаргою, тобто ті обставини, які визначені виключно у частині третій статті 394 ЦПК України.

Усуваючи недоліки касаційної скарги, ОСОБА_1 повторно обґрунтовує вже раніше наведені доводи щодо причин пропуску строку на звернення до Верховного Суду та стверджує, що строк пропущений ним через ненаправлення йому копії постанови Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.

Водночас відповідно до відомостей, викладених у постанові Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, представник ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні, тож не підтверджена така обставина як неповідомлення учасника справи про розгляд справи судом.

Доводи заяви про усунення недоліків касаційної скарги щодо запровадження воєнного стану в Україні Верховний Суд відхиляє.

Суд виходить з того, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, 17 травня 2022 року №341/2022 з 25 травня 2022 року на 90 днів, 12 серпня 2022 року № 573/2022 з 23 серпня 2022 року на 90 днів, 07 листопада 2022 року № 757/2022 з 21 листопада 2022 року на 90 діб, від 06 лютого 2023 року № 58/2023 з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, від 01 травня 2023 року № 254/2023 з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте, самий лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, в якому зазначено, що самий лише факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Заявник таких умов не зазначив.

Додатково Верховний Суд врахував, що один рік з момент складення повного тексту постанови апеляційного суду сплинув до введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні.

Отже, касаційна скарга та заява про усунення її недоліків не містять доводів та обґрунтування, що пропуск ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження відбувся внаслідок виникнення обставин непереборної сили, або що заявника не повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (з латини «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

З огляду на те, що із касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся більше ніж через рік після ухвалення оскаржуваного судового рішення, за доведення існування виключних обставин, які викладені у частині третій статті 394 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Безпідставне поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду та за відсутності підстав, які можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності та вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Виходячи з основних засад судочинства, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України, право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня (рішення у справах: «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду апеляційної інстанції, та не доведені підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги, у передбачений законодавством строк, у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради Одеської області, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак