КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Поліщук Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Панченко Аллою Віталіївною, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «24 ЕЛЕМЕНТ» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ПАТ «ПУМБ» (після зміни найменування - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «24 елемент» в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн.

В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги та заявлено суму заборгованості до стягнення у розмірі 96 175,03 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 25.11.2016 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «24 елемент» укладено генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-602, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 2 000 000,00 грн. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становила 20,5% річних, а спеціальна - 21,5% річних.

ПАТ «ПУМБ» стверджувало, що ТОВ «24 елемент» не дотримується умов генерального договору про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602, не сплачує кредит, проценти та комісію за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором.

25.11.2016 для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за генеральним договором про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602, між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № МБ-П-КІЕ-602/5, відповідно якого відповідач поручився за належне та своєчасне виконання позичальником ТОВ «24 елемент» зобов`язань, які виникають з генерального договору про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602.

Зважаючи на те, що позичальник не дотримується умов кредитного договору, прострочив сплату чергового платежу у сумі 100 000,00 грн, ПАТ «ПУМБ вимушено було звернутись до суду за захистом свого порушеного права (т. 1 а.с. 1-5, 237-238).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.2018 задоволено позов ПАТ «ПУМБ» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за генеральним договором про надання банківських послуг від 25.11.2016 №МБ-ГЛ-КІЕ-602 у сумі 100 000,00 грн (т. 1 а.с. 94-97).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.10.2018 скасовано вищевказане заочне рішення суду справу призначено до розгляду в загальному порядку (т. 1 а.с. 164-166).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.07.2022 позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «24 елемент» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за генеральним договором про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602 у сумі 96 175,03 грн та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн (т. 2 а.с. 63-66).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що 07.12.2016 ТОВ «24 Елемент» було подано до банку заяву про зміну умов надання банківської послуги № 1 до Заяви про надання банківської послуги - кредитна лінія від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602/КЛ, а саме в частині збільшення розміру кредиту до 2 000 000,00 грн. Такі зміни розміру та умов повернення кредитних коштів були акцептовані банком, що підтверджується повідомленням про акцептування заяви про зміну умов наданої банківської послуги вих. № б/н від 07.12.2016. При цьому, про таку зміну умов надання банківської послуги ОСОБА_1 , як поручителя, не інформували, його згоду не отримували, що призвело до зміни обсягу зобов`язань боржника, а отже й до збільшення відповідальності поручителя. Тому вважає, що у зв`язку зі зміною обсягу зобов`язань боржника та збільшенням у зв`язку з цим відповідальності апелянта, як поручителя, порука, що виникла на підставі укладеного з відповідачем ОСОБА_1 . Договору поруки № МБ-П-КІЕ-602/5 від 25.11.2016 є припиненою в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Окрім зазначеного, звертає увагу на те, що на момент винесення судом оскаржуваного рішення з двох інших поручителів та боржника (ТОВ «24 Елемент») на користь ПАТ «ПУМБ» окремими судовими рішеннями було стягнуто заборгованість за Генеральним договором № МБ-ГЛ-КІЕ-602 від 25.11.2016 в сумі 100000,00 грн. Отже, наявність інших судових рішень про стягнення ідентичної заборгованості, призводить до того, що на користь позивача з кожного з поручителів та боржника буде стягнуто кошти, які в сумі у 4 рази перевищують реальну заборгованість за Генеральним договором № МБ-ГЛ-КІЕ-602 від 25.11.2016, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності (а.с. 68-73).

26.09.2022 АТ «ПУМБ» подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, винесеним з повним дотриманням процесуальних норм (т. 2 а.с. 98-99).

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що із наданого позивачем розрахунку простроченої заборгованості від 21.03.2019 вбачається, що заборгованість за генеральним договором про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602 станом на 20.03.2019 складає 96 175,03 грн, в наслідок чого, позивач отримав право вимагати сплати поручителем простроченої позичальником заборгованості.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можеливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2016 ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «24 елемент» уклали генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-КІЕ-602, за умовами якого банк зобов`язався надати клієнту банківські послуги за відповідною заявою (кредити з графіком погашення, кредитні лінії, овердрафти). Строк дії договору - з 25.11.2016 до 25.11.2019.

Відповідно до п. 9.2. ст. 9 генерального договору про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602 для отримання банківської послуги у вигляді кредитної лінії клієнт подає банку заяву про надання такої банківської послуги за формою, наведеною у додатку № 1 до цього договору. Кредитні кошти надаються банком позичальнику на підставі заяви про отримання кредитних коштів (п. 9.3. ст. договору).

Пунктом 9.4. статті 9 генерального договору про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602 встановлено, що проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком у розмірі, визначеному, виходячи з процентної ставки, вказаної у акцептованій банком заяві про надання банківської послуги - кредитної лінії.

Позивач акцептував заяву ТОВ «24 елемент» про надання банківської послуги - кредитна лінія від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602/КЛ (зі змінами, внесеними 07.12.2016). Так, сторони погодили надання банком позичальнику кредиту у вигляді поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 2 000 000,00 грн. Позичальник зобов`язався у термін до 25.02.2017 повернути частину отриманого кредиту у сумі 100 000,00 грн, у термін до 25.05.2017 - у сумі 100 000,00 грн, у термін до 25.08.2017 - у сумі 100 000,00 грн, у термін до 25.10.2017 - повністю повернути отриманий кредит. Стандартна процентна ставка за користування кредитом - 20,5% річних, а спеціальна - 21,5% річних (т. 1 а.с. 32, 34, 35).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У даній справі, банк просив стягнути заборгованість за генеральним договором про надання банківських послуг, укладеного між банком та ТОВ «24 елемент».

Право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 ГПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, а також справи у спорах стосовно майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункти 1 і 6 частини 1 статті 20 ГПК України).

З огляду на вказане з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, а також щодо майна, яке є предметом такого забезпечення, якщо сторонами основного зобов`язання є юридичні особи та/(або) фізичні особи-підприємці.

Отже, до юрисдикції господарського суду належить, зокрема, спір щодо виконання договору, яке є основним зобов`язанням, і в якому сторонами виступають юридичні особи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 (провадження № 14-58цс20).

У даній справі, сторонами основного зобов`язання виступають ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «24 елемент», між якими було укладено генеральний договір про надання банківських послуг від 25.11.2016 № МБ-ГЛ-КІЕ-602, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, і повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України на вказані вище обставини справи та правові висновки Верховного Суду уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув позовну заяву ПАТ «ПУМБ» в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

У зв`язку із зазначеним, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

У частині 1 статті 256 ЦПК України зазначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 377 ЦПК України передбачено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на те, що апеляційний суд вирішив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, тому, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України у редакції Закону № 460-IX роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Панченко Аллою Віталіївною, задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «24 ЕЛЕМЕНТ» про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук