РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/16005/22

Провадження № 22-ц/4815/709/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Мороз А.В.

учасники справи:

позивач - 4 Територіальний вузол урядового зв`язку державної служби

спеціального зв`язку та захисту інформації України,

відповідачі - ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 4 Територіального вузла урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2023 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г., повний текст рішення суду виготовлено 29 березня 2023 року) у справі за позовом 4 Територіального вузла урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом зняття з реєстрації за місцезнаходженням 4 територіального вузла Урядового зв`язку, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року 4 Територіальний вузол урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом зняття з реєстрації за місцезнаходженням 4 територіального вузла Урядового зв`язку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 4 ТВУЗ Держспецзв`язку є державною організацією (установою, закладом), якому на праві оперативного управління належить нерухоме майно, власником якого є держава, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали спеціальний ордер від 16.02.2017 року № 7290 для вселення у надане їм житлове приміщення.

Зазначає, що військовослужбовця ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до підпункту "а" пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" 31.12.2020 року.

ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 28.04.2000 року по 20.12.2006 роки у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , 10 територіальному вузлі урядового зв`язку СБ України (правонаступником зазначених установ - 10 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України). В подальшому службу проходив до 31.12.2020 року у 4 ТВУЗ Держспецзв`язку.

ОСОБА_1 отримав житлову площу: двокімнатну квартиру, житловою площею 27.34 м кв. за адресою: АДРЕСА_3 , зазначену квартиру не здавав.

При обстеженні службового житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 комісією 4 ТВУЗ Держспецзв`язку було виявлено, що у зазначеному приміщені проживає стороння особа, а саме ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 та члени його сім`ї під час обстеження були відсутні. Зі слів сусідів відповідачі не проживають у службовому житловому приміщенні понад рік.

4 ТВУЗ Держспецзв`язку повідомив відповідачів щодо вивільнення службового житлового приміщення у добровільному порядку.

Крім того, зазначають, що 01.09.2022 року позивач повідомляв, відповідачів про зняття з квартирного обліку 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, однак поштовим відділенням лист повернуто у зв`язку із закінченням строку зберігання, що підтверджує відсутність відповідачів за місцем реєстрації (проживання).

Станом на час подання позовної заяви місце проживання відповідачів невідомо.

Оскільки, за адресою АДРЕСА_1 відповідачі не проживають, а основний квартиронаймач не проходить військову службу, не належить до особового складу 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, не є членом сім`ї військовослужбовця Держспецзв`язку - реєстрація відповідачів за місцезнаходженням державної власності в особі Адміністрації Держспецзв`язку порушує законні права та інтереси 4 ТВУЗ Держспецзв`язку.

Просив виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із службового житлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні власністю 4ТВУЗ Держспецзв`язку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2023 року у задоволені позову позовом 4 Територіального вузла урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення та усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом зняття з реєстрації за місцезнаходженням 4 територіального вузла Урядового зв`язку.

Рішення суду мотивовано тим, що зважаючи на відсутність будь-якого житла зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_1 та те, що позивачем не доведено існування нагальної суспільної потреби у виселенні або обґрунтованості такого виселення для цілей статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та оцінюючи в контексті положень статті 8 Конвенції пропорційність можливого виселення відповідачів відповідній легітимній меті, суд приходить до висновку, що відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову про виселення із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, 4 Територіальний вузол урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , набула у грудні 2006 року у власність квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Варто звернути увагу, що дана квартира була продана у 2009 році.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , в той час як її зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_7 належить частка (52/100) в житлі, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_5 та є придатною до проживання, оскільки у ньому фактично проживає мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

Тобто, ОСОБА_1 має житло, яке придатне до проживання у ньому.

У ході розгляду справи відповідачами свідомо приховано, що у власності ОСОБА_2 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1/3/10+М/138, виданий 22.12.2016 року.

Вказує, що у своїй діяльності Позивач застосовує норми, саме Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членів сімей, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 05.01.2016 року № 3.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

22 травня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Штогрін В.С. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що ОСОБА_8 не є і ніколи не була членом сім`ї ОСОБА_1 , а відтак отримання чи придбання нею будь-якого житла не може свідчити про реалізацію ОСОБА_1 п. 3 ч. 3 Порядку № 1081 від 03.08.2006 року "Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями".

Після смерті ОСОБА_7 право власності на 52/100 ідеальної частки житлового будинку в АДРЕСА_5 в порядку спадкування ніким не оформлялося, а відтак правильним є висновок суду першої інстанції, що ні ОСОБА_1 ні члени його сім`ї не мають на праві власності жодного придатного для проживання житла.

На час звернення позивача з позовом до суду, ОСОБА_2 вибула зі складу членів сім`ї ОСОБА_1 .

Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у 4 ТВУ3 разом із сім`єю вселилися у службову квартиру АДРЕСА_7 на підставі наказу начальника 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 28.11.2016 р. № 32, рішення виконавчого комету Рівненської міської ради № 15 від 14.02.2017 р. та службового ордеру № 7290 від16.02.2017 року (а.с. 71, 72, т. 1).

Як вбачається з витягу з наказу № 656-ос від 15.12.2020 року Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України військовослужбовця ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до підпункту "а" пункту 2 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас Збройних Сил України. Загальний страховий стаж на пенсію складає 35 років 02 місяці 19 днів, з них військова служба в календарному обчисленні складає 20 років 08 місяців 03 дні (а.с. 13, том 1).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 30.11.2020 року індексний номер витягу 234755657 квартира загальною площею 88,2 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 перебуває на праві оперативного управління, а саме Правокористувачем - є 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, власником є Держава України в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (а.с. 9, т. 1).

Позивач по справі, вважаючи, що оскільки основний квартиронаймач не проходить військову службу, не належить до особового складу 4 ТВУЗ Дерспецзв`язку, не є членом сім`ї військовослужбовця Держспецзв`язку, має у власності інше житло, відповідачі не проживають у вищевказаному житлі - вони підлягають виселенню.

Статтею 124 ЖК України встановлено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 25 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно п. 10. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членів сімей, що затверджена наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 05.01.2016 № 3 підлягають виселенню у двомісячний строк зі службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби, з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 5 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями особового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членів сімей військовослужбовцям Держспецзв`язку, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання житлове приміщення.

Статтею 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Таким чином, не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців, які перебували на військовій службі не менш як десять років (стаття 125 ЖК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі № 6-115цс13.

Як вбачається із біографічної довідки ОСОБА_1 у період з 28.04.2000 по 20.12.2006 роки останній проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , 10 територіальному вузлі урядового зв`язку СБ України (правонаступником зазначених установ - 10 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України). В подальшому службу проходив до 31.12.2020 року у 4 ТВУЗ Держспецзв`язку (а.с. 14, том. 1).

Під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 отримував для проживання службову житлову площу: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16, т. 1).

Як вбачається із протоколу № 18 від 30.09.2004 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було дозволено здійснити обмін житла із ОСОБА_9 (а.с. 117, т. 1).

Згідно листа 10 ТВУЗ Держспецзв`язку на запит №55/03 від 03.02.2023 вбачається, що дійсно ОСОБА_1 було дозволено здійснити обмін житла за адресою: АДРЕСА_3 , яке не було ним приватизоване. Дану квартиру ОСОБА_1 обміняв на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 134, т. 1).

З жовтня 2004 року по грудень 2006 року ОСОБА_1 разом із сім`єю проживав за адресою: АДРЕСА_4 .

Як вбачається із довідки № 580 від 10.11.2006 року, виданої КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності за ОСОБА_1 та членами його сім`ї не зареєстровано (а.с. 118, т. 1).

За ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно в смт. Миропіль не зареєстровано, що підтверджується також довідкою 10 ТВУЗ від 01.02.2007 року № 51 (а.с. 119, т. 1).

Як вбачається із матеріалів справи, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 набула ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Понінківською селищною радою 23.10.2007 року, що видане на підставі рішення виконкому Понінківської селишної ради № 451 від 26.12.2006 року (а.с. 149, т. 1).

Згідно листа КП Полонської міської об`єднаної територіальної громади "БТІ" № 34 від 08.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 не приймали участі в приватизації квартири АДРЕСА_8 (а.с. 120, т. 1).

На час винесення 26 грудня 2006 року виконавчим комітетом Понінківської селищної ради рішення про передачу квартири у власність ОСОБА_10 в АДРЕСА_4 ОСОБА_1 та члени його сім`ї уже перебували в м. Рівне, оскільки ОСОБА_1 з 20.12.2006 року приступив до виконання обов`язків начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу 4 ТВУЗ Служби безпеки України.

З відповіді КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 93 від 23.02.2023 року вбачається, що за адресою проживання батька відповідача, ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ) право власності за ОСОБА_11 та членами його сім`ї не зареєстровано (а.с. 157, т. 1).

Позивачем не доведено, за допомогою належних та допустимих доказів, перебування у власності ОСОБА_12 іншого, крім спірного, житлового приміщення, у якому після його виселення він має можливість проживати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 жовтня 2022 року розрізано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 17.10.98 року Миропільською селищною радою Дзержинського району Житомирської області, актовий запис № 26 (а.с. 34).

Станом на дату звернення 4 Територіального вузла урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з позовом ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги про перебування у її власності житла, у якому може проживати після виселення ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

Позивачем не доведено факту втрати ОСОБА_1 зв`язку із спірним житлом -квартирою АДРЕСА_7 та/або його постійного проживання у іншому місці.

Представником ОСОБА_1 надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг за утримання житла - квартири АДРЕСА_7 (а.с. 78-87, т. 1).

Один акт обстеження житлових умов заявника від 29 вересня 2022 року не є належним доказом тривалої, систематичної відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла" ("Кривіцька та Кривіцький проти України", № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02грудня 2010 року).

Тому суд повинен встановити, чи відповідатиме виселення відповідачів зі службового житла, без надання іншого житлового приміщення критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

За змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання в право на повагу до житла "має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співмірним із переслідуваною легітимною метою…

Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…" ("Кривіцька та Кривіцький проти України", №30856/03, §44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010року).

Позивач не аргументував ані легітимну мету, яку він переслідував, подавши позов про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, ані співмірність такого виселення відповідній меті. А обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», №19957/07, §50-51, ЄСПЛ, від14грудня 2017року).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №357/3258/16 (провадження №61-575св18), у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №161/19420/17 (провадження №61-45428св18).

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу 4 Територіального вузла урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2023 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.