1Справа № 335/1896/15-ц 6/335/3/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року, постановленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила змінити спосіб виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, постановленого у справі № 225/1896/15-ц; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити ОСОБА_1 виплату, стягнутої на її користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2012 по 05.08.2016 у розмірі 1 144 998 грн. 56 коп. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування заяви заявник зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «Банк Форум» в день набрання рішенням суду законної сили укласти із ОСОБА_1 трудовий договір у зв`язку із поворотним прийняттям на роботу, відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, на посаду керуючого відділенням № 1400 «Дніпропетровська дирекція ПАТ «Банк Форум». Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 22.05.2017.

09.06.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано ОСОБА_1 виконавчий лист, який був спрямований для виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

26.06.2017 старший державний виконавець Терещук Т.І. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок та направила виконавчий лист до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На час прийняття рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 05.08.2016, та набрання ним законної сили, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноважені особи здійснювали обов`язки органів управління ПАТ «Банк Форум», як ліквадатори, та до них перейшли всі повноваження власника банку, а тому Фонд та його уповноважені особи зобов`язані були виконати вказане рішення суду.

Разом з тим, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, не було виконано, чим порушено права ОСОБА_1

ПАТ «Банк Форум» припинено з 04.07.2019, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 7000829.

Внаслідок ліквідації ПАТ «Банк Форум» рішення суду про стягнення коштів з ПАТ «Банк Форум» на користь заявника залишається не виконаним, а відтак, з метою забезпечення виконання рішення суду, заявник просить змінити спосіб виконання рішення суду.

26.07.2023 до суду надійшли заперечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до яких представник просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення.

В обґрунтування заперечень зазначено, що 14.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про ліквідацію ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» припинено.

Фонд не є правонаступником ПАТ «Банк Форум» та не відповідає за зобов`язаннями неплатоспроможного банку, оскільки лише здійснював владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку.

Також, Фонд не був роботодавцем ОСОБА_1 .

Крім того, як зазначено у запереченнях, фактично заявник просить суд здійснити заміну вибулої сторони виконавчого провадження, в порядку ст. 442 ЦПК України, а саме ПАТ «Банк Форум» на іншу юридичну особу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яка не є її правонаступником, а не змінити порядок та спосіб виконання рішення.

18.10.2022 на адресу суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на заперечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких вона з посиланням на норми Закону та судову практику, просила задовольнити заяву про зміну порядку та способу виконання рішення суду.

03.11.2022 на адресу суду надійшла уточнена заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, у якій вона зазначаючи про те, що саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою на яку державою покладено обв`язок з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, просила змінити спосіб та порядок виконання вказаного рішення суду, шляхом стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2012 по 05.08.2016 у розмірі 1 144 998 грн. 56 коп. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

07.11.2022, 01.12.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 з посиланням на судову практику.

01.12.2022 на адресу суду надійшли додаткові пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких Фонд, з посиланням на судову практику, зазначив, що не є правонаступником ПАТ «Банк Форум», також його повноваження як ліквідатора Банку припинені, а відтак не має повноважень щодо виплати ОСОБА_1 грошових сум.

20.12.2022, 13.01.2023, 01.02.2023, 14.03.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 з посиланням на судову практику.

Судові засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 неодноразово відкладались, востаннє на 09.06.2023.

У судове засідання, призначене на 09.06.2023 ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду без її участі, на задоволенні заяви наполягала.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судові засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, що в силу ст. 435 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду справи.

Суд також враховує ту обставину, що раніше представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб неодноразово подавались заяви про розгляд заяви ОСОБА_1 за відсутності представника Фонду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 у цивільній справі № 335/1896/15-ц, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Банк Форум» в день набрання рішенням суду законної сили укласти із ОСОБА_1 трудовий договір у зв`язку із поворотним прийняттям на роботу, відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, на посаду керуючого відділенням № 1400 «Дніпропетровська дирекція ПАТ «Банк Форум».

Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок., а також моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Рішення в частині стягнення із ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.05.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» відхилено, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2017 відкрито касаційне провадження у цій справі та зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2019 касаційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, постановою Запорізького апеляційного суду від 16.10.2019 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у цій справі залишено без змін.

Тобто, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016 набрало законної сили і відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, є обов`язковим до виконання.

З метою примусового виконання зазначеного рішення суду, 09.06.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи.

Вказані виконавчі листи були направлені до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

26.06.2017 старший державний виконавець Терещук Т.І. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок та направила виконавчий лист до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На час ухвалення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, яке набрало законної сили, повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум» здійснювалися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноважених осіб.

На підставі постанови Правління НБУ №135 від 13.03.2014 року «Про віднесення ПАТ «БАНК ФОРУМ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №043/14 про введення з 14.03.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК ФОРУМ». На підставі постанови Правління НБУ №355 від 13.06.2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 49 від 16.06.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким у ПАТ «БАНК ФОРУМ» з 16.06.2014 року відкликано банківську ліцензію, розпочато процедуру ліквідації банку.

04.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною,а сам банк ліквідованим.

Станом на час розгляду заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 05.08.2016 в частині стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок., а також моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, вказане рішення суду не виконано.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на час розгляду вказаної заяви по суті, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на виконання рішення суду в зазначених частинах, у зв`язку з припиненням юридичної особи ПАТ «Банк Форум», який був відповідачем у справі, внаслідок його ліквідації без правонаступників, та припиненням повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з ліквідацією банку.

Крім того, зобов`язання перед ОСОБА_1 виникли після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «БАНК ФОРУМ», у зв`язку з її звільненням з банку.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії і початок процедури його ліквідації, як юридичної особи зумовили настання для ОСОБА_1 таких правових наслідків, коли початок процедури ліквідації відповідача унеможливив стягнення з банку належних їй за рішенням суду коштів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені положення національного законодавства кореспондується з висновками висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. А у справі «Півень проти України» суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Так, у Рішенні Конституційного суду від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначено, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України; право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя. Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційним Судом України наголошено, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява №6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ст.129, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до ст. 373 ЦПК та ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Враховуючи, що судом встановлено обставини, що унеможливлюють виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2016, яке набрало законної сили, суд доходить до висновку про наявність, передбачених законом підстав для зміни способу виконання цього рішення.

Необхідність зміни способу виконання рішення суду, як прийняття нових заходів для реалізації рішення, шляхом встановлення судом нового заходу для реалізації права заявника ОСОБА_1 на отримання стягнутих на її користь грошових коштів, а саме присудженого до стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

При цьому, суд враховує вимоги ст. 240-1 КЗпП України відповідно до якої, у разі коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, визначено, що коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Постановою Правління Національного банку України від 13.06.2014 року №355 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ».

На час винесення судом рішення від 05.08.2016, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювала процедуру ліквідації банку, владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації банку, мала повноваження з розпорядження майном банку та повинна була прийняти максимальних зусиль для отримання більшої кількості коштів від продажу майна при ліквідації банку, розпорядитися майном банку для можливості виконання всіх зобов`язань банку перед працівниками.

При цьому, на переконання суду, доводи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про те, що він не є правонаступником ПАТ «Банк Форум» та не відповідає за зобов`язаннями неплатоспроможного банку у спірних (трудових) правовідносинах є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків.

Відповідно до ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

2-1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами;

6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Зобов`язання банку, передбачені п.2, 6 ч.6 цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Однак, виплата заробітної плати не обмежується і не пов`язується з фінансовими можливостями банку, оскільки вона передбачена п. 3 ч. 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Початок процедури ліквідації банку, про наслідки якої зазначено у ст. ст. 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не тягне за собою обмеження прав працівників (колишніх працівників) такого банку на отримання заробітної плати відповідно до п.3 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст.43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами ст.97 та гарантіями ст.233 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про оплату праці».

Тобто, запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації чи початок її ліквідації не можуть бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №274/3529/16-ц.

При цьому, обмеження, встановлені ст. 36 Закону про гарантування вкладів, поширюються також і на вимоги до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація або розпочата ліквідація, про стягнення відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, які за своєю природою хоч і стосуються відповідальності роботодавця за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати праці, проте, не є вимогами про стягнення заробітної плати.

Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц , від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17.

Також відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц , від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17, від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц , від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16, від 25 січня 2018 року у справі №711/2644/16-ц, у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №757/5583/15-ц , від 20 січня 2016 року у справі №127/2709/15-ц , запровадження тимчасової адміністрації банку та початок його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом про гарантування вкладів.

Крім того, відповідно до ст.11 Конвенції Міжнародної організації праці №95, яка ратифікована Україною 04 серпня 1961 року, визнано, що у разі банкрутства або ліквідації підприємства працівники, «зайняті на цьому підприємстві, матимуть становище привілейованих кредиторів щодо заробітної плати, яку вони мають одержати за послуги, надані в період, що передував банкрутству чи ліквідації, котрий буде визначено національним законодавством» і яку буде виплачено, як привілейований кредит, до того, як звичайні кредитори зможуть зажадати власну частку. Порядок черговості погашення привілейованого кредиту має визначатися національним законодавством.

Такий порядок передбачено у п.2 ч.1 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного Суду, суд доходить до висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який під час розгляду судом справи, ухвалення рішення та набрання ним чинності, згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 22.05.2017, мав повноваження розпоряджатися майном ПАТ «Банк Форум» щодо виплати працівнику середнього заробітку та присудженої суми моральної шкоди, повинні покладатися обов`язки щодо виконання судового рішення, оскільки відсутній інший спосіб виконати судове рішення та захистити порушені трудові права заявника.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та зміни порядку і способу виконання рішення суду шляхом стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача присуджених за рішенням суду від 05.08.2016 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2012 по 05.08.2016 у розмірі 1 144 998 грн. 56 коп. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 259-260, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про заміну способу та порядку виконання судового рішення рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року, постановленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити.

Змінити порядок та спосіб виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі №335/1896/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі №335/1896/15-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 гривень 56 копійок та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14 червня 2023 року.

Суддя К.В. Гашук