Справа № 185/2513/18
Провадження № 2/185/1936/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської Н.С., представника відповідача адвоката Ковальова А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В

02.04.2018 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.04.2011 року у розмірі 93845.72 грн. та судові витрати у розмірі 1762.00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.04.2011 року відповідач має заборгованість у розмірі 93845.72 грн.

У зв`язку з тим, що заборгованість за договором кредиту не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач звернувся до суду з поясненнями на позовну заяву у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача зазначивши, що позов не підляже задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений шляхом отримання SMS-повідомлення. У заяві до суду просив суд розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях на позов.

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до змісту ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.04.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

Але, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач шляхом підписання заяви приєднання до договору була ознайомлена саме з тими умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку.

У позові вказано, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Але, на вказаному сайті, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», «Тарифів банку», які діяли на момент підписання заяви (13.04.2011), не має. На сайті є актуальні повні договори, які були актуальні з 01.09.2013 року по 09.03.2023 рік. Тобто договір в якому містились «Умови та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», «Тарифів банку» який діяв станом на 13.04.2011 рік, на сайті, на який посилається позивач у позові, відсутній.

Таким чином, ОСОБА_1 , лише підписала заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, але до яких саме не зрозуміло. Встановити що на той момент на вищезазначеному сайті містились саме ті умови і правила надання банківських послуг з якими була ознайомлена ОСОБА_2 - неможливо. Тим більше позивач їх змінює постійно і сам може вносити в них корективи, так як він є власником сайту.

Встановити розмір кредиту, якай отримала ОСОБА_1 також неможливо, так як, а ні в заяві, а ні в умовах і правилах надання банківських послуг, що надані позивачем разом з позовом, не міститься суми кредиту, процентів, пені та штрафів.

Частиною 1 ст. 634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даній справі, кредитний договір укладався на підставі договору оферти у формі анкети-заяви, розробленої Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк". У Анкеті-заяві відсутня інформація, що позичальник ознайомився саме з цими умовами. З оглянутого витягу з Умов та правил надання банківських послуг, який надано позивачем разом із позовом, можна зробити висновок, що ці документи є значними за обсягом, стосуються надання різних банківських послуг. Вивчення і з`ясування змісту них. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач шляхом підписання заяви приєднання до договору була ознайомлена саме з тими умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, та тарифами банку.

Пересічний споживач банківських послуг не може ефективно здійснити свої права бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки Умови і правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тобто позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заяви, так як, на поданому банком екземплярі умов, відсутній підпис позичальника, яким би він засвідчив свою згоду про отримання кредиту на чітко визначених умовах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок, згідно якого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В анкеті-заяві позичальника від 13.04.2011 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та її визначеного розміру. Анкета-заява не містить положень щодо умов та розміру нарахування комісії.

Тому, доводи позивача щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували факт укладення між сторонами кредитного договору.

Матеріали справи містять Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 13.04.2011, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем, який не відповідає критеріям належності та допустимості доказів.

Приписами статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Однак, доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

Однак, матеріали даної справи не містять документів, які у відповідності до вимог статей 77,78 ЦПК України, відповідають критеріям належності та допустимості доказів.

Також, в порушення Стандарту №55 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації» який затверджено наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року, на копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг, який надано до суду позивачем, відсутня назва посади, ініціали, прізвище та дата засвідчення копії цього витягу.

Відповідно до п. 5.27 Стандарту № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів, прізвища, та дати засвідчення копії.

Тобто банк надав неналежний і недопустимий доказ.

Крім того, Позивачем на день звернення до суду з позовом до відповідача, пропущений строк позовної давності. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснювала погашення кредитної заборгованості.

Таким чином Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", пропустив трьохрічний термін для звернення до суду за захистом своїх порушених прав з боку відповідача, та звернувся до суду з позовом лише в березні 2018 року.

Згідно довідки позивача, яку видано 25.04.2023 року зазначено, що відповідач, починаючи з 05.09.2014 року о 00.00 годині і кожен наступний місяць в цей же час, в це ж число (05.10.2014, 05.11.2014, 05.12.2014, 05.01.2015, 05.02.2015,05.03.2015), купувала продукти на одну і ту ж суму 801,84 грн., що визиває у суду сумніви. Неможливо на протязі семи місяців, кожного п`ятого числа, в один і той же час, 00.00 годин, здійснювати покупки на ту ж саму суму.

Далі 05.05.2015 року о 00.00 годині, згідно довідки, відповідач з кредитної картки купила продукти на суму 3921,84 грн. і це при тому, що на даній кредитній картці з 13.12.2014 року був негативний баланс, що складав мінус 8024,84 грн., що є більшим від суми наданого кредиту, на яку посилається позивач. Таким чином відповідач не мала можливості витрачати кошти з картки де їх не було.

В довідці також зазначено, що відповідач 08.10.2020 року поповнила кредитну картку на 427 323, 02 грн., після чого залишок на картці, після операції складає мінус 25301,30 грн. що також викликає сумніви у суду.

Також в обґрунтування того, що банк пропустив трирічний термін для звернення до суду із даним позовом говорить те, що з 06.03.2015 року банк розпочав автоматичні списування простроченої заборгованість з інших її рахунків, та вважав, що таким чином переривається перебіг строку позовної давності.

Але, такий спосіб повернення банком заборгованості не може вважатись добровільним погашенням відповідачем простроченої заборгованості і не перериває перебіг позовної давності.

У постанові КЦС від 30.05.2018 року у справі № 161/20278/14 зазначено, що «не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін