Справа № 211/1425/23
Провадження № 2/211/1340/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Юзефовича І.О.,

при секретарі Андрійченко А.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про визнання права власності на підставі набувальної давності,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради та просить визнати за ним право приватної власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.11.2022 він при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом дізнався, що 1/3 частина квартири, в якій він фактично жив із 1995 р., якою фактично володів та розпоряджався, та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить пропалому без вісті ОСОБА_5 .Позивач був впевнений, що квартира належить йому та його померлій матері, ОСОБА_6 , і тільки після отримання даного свідоцтва про право на спадщину за законом він дізнався про такий факт.На даний момент частина квартири, що належала ОСОБА_7 знаходиться у володінні позивача та є загроза втрати даного майна через визнання його безхазяйним майном. Позивач вважає,що він добросовісно, безтитульно заволодів нерухомим майном (1/3 квартири, яка знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 ), власник якого був йому невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти вищевказаним майном, поводячись як власник більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 14 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

02 травня 2023 року ухвалою суду закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов і просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Кисилевич С.Ф. у судовому засіданні підтримав позов і просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Нечаєв А.В. у судовому засіданні підтримав позов і просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та його представників, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 10 листопада 1995 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.17 копія свідоцтва).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2022 року, після смерті матері позивача ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частку №75 в будинку АДРЕСА_3 успадкував позивач.

Наразі місцезнаходження ОСОБА_7 позивачу невідомо.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 статті 397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі №449/570/19 (провадження №61-3711св21) зазначено, що «згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України».

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

Суд відноситься критично до твердження позивача, що він не знав, що спірна частка квартири належить ОСОБА_7 до отримання свідоцтва про спадщину за законом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 є колишнім чоловіком його матері, також позивач не міг не бути ознайомлений з правовстановчими документами на квартиру до подання документів до нотаріуса для прийняття спадщини. Тому встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, а саме обізнаність позивача щодо належності 1/3 частини квартири ОСОБА_7 , що суперечить принципу добросовісності володіння цим майном, оскільки добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном, суд вважає, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено.

Доводи про те, що позивач з 1995 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною часткою майна, утримує його у належному стані, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/3 частину спірного житлового приміщення за набувальною давністю, безпідставні, оскільки сам по собі факт користування позивачем часткою квартири та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю. До того ж, позивач у позові вказує іншу адресу проживання.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, в тому числі в постанові від 24 жовтня 2022 року у справі №161/2908/21 (провадження №61-454св22).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 321, 344, 397 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про визнання права власності на підставі набувальної давності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.О. Юзефович