П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 381/110/22

Провадження: № 22-ц/824/14420/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди та неустойки,

у с т а н о в и в:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди та неустойки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки за період з 03 липня 2021 року по 03 січня 2022 року у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процессуального права, невідповідність висновків викладених в додатковому рішенні суду, обставинах справи, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким судові витрати покласти на відповідачку.

На обґрунтування доводів апеляційних скарги вказав, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення за відсутності позивача, не повідомив його належним чином про дату, час та місце судового засідання. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про розрахунок відповідачки з адвокатом. Окрім того, вказав, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачки, тому, слід застосувати ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 вересня2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн витрат, понесених на правничу допомогу, суд першої інстанції, ураховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, розміру частки позовних вимог, вважав, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. ст. 4, 12-13 ЦПК).

З матеріалів справи убачається, що між відповідачкою і АО «Дмитра Мамчика» був укладений договір № 2809/20 про надання правової допомоги від від 28.09.2020 року, до якого було укладено додаткову угоду № 6. Цими документами було узгоджено надання правової допомоги у справі. Вартість допомоги згідно детального розрахунку обсягу робіт, визначена у 10 000 грн. (а.с. 71).

На виконання вимог Договору 28.06.2022 року був складений акт про надання правової допомоги (а.с. 72).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 рокуу справі№ 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Водночас, у постанові Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, слід зазначити, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом сторони послуг, складності справи, а також підтвердженості таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Верховний суд у справі №905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 сформував висновок, згідно якого визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено вище, згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [BII], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на правову допомогу з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, суди з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів звертає увагу на те, що доказів про вручення судової повістки позивачу матеріали справи не містять.

Вказане може свідчити про неналежне повідомлення позивача про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення, що позбавило його права на участь у судовому засіданні та надання відповідних пояснень чи заперечень щодо порушеного адвокатом відповідача питання.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, а відтак додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує таке.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись до суду із відзивом на позовну заяву адвокат Мамчик Д.О. в інтересах ОСОБА_2 зазначив орієнтовний розмір судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. (а.с. 32).

Порушивши питання про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача на обґрунтування своїх вимог про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., надав суду копію договору про надання правової допомоги № 2809/20 від 28.09.2020 року, копію додаткової угоди № 6 від 28.09.2020 року до договору № 2809/2020, копію Акту здачі-приймання надання правової допомоги, копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_2 (а.с. 70-73).

Вартість допомоги згідно детального розрахунку обсягу робіт, визначена у 10 000 грн. (а.с. 71).

Детальний розрахунок обсягу робіт включає у себе: підготовку та направлення відзиву у справі, юридичний супровід справи, ознайомлення із матеріалами справи, юридичний аналіз судової практики та чинного законодавства.

Із матеріалів справи убачається, що представник відповідача надав відзив обсягом 8 сторінок (а.с. 26-33).

Окрім того, до суду були надані додаткові пояснення та заява про зупинення провадження у справі (а.с. 45- 47, 50-51).

Проте, в матеріалах справи не міститься заяви представника відповідача про ознайомлення зі справою, як про це було зазначено у детальному розрахунку обсягу робіт (а.с. 71).

Предметом спору у цій справі є стягнення суми неустойки за договором позики від 05 липня 2019 року у розмірі 233 850 грн, розмір витрат на правничу допомогу адвокатом відповідача визначено у розмірі 10 000 грн.

Судом першої інстанції не здійснено розрахунок судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як того передбачають положення ст. 141 ЦПК.

З матеріалів справи убачається, що позовні вимоги були задоволені на 0,43 % (1000 х 100 ? 233850). Представник відповідача оцінив вартість допомоги згідно детального розрахунку обсягу робіт у 10 000 грн.

Отже, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, з позивача підлягала б стягненню сума у розмірі 9957 грн. ( 10 000 - 100% х 0,43%).

Водночас, на переконання колегії суддів, застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг є невиправданим, оскільки вказана справа є малозначною, розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а тому супровід даної справи у суді першої інстанції не може вартувати таких коштів.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачем, застосовуючи наведений правовий висновок у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що витрати на ознайомлення з матеріалами справи, юридичний аналіз судової практики та чинного законодавства, не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги із складання відзиву на позовну заяву (а.с. 71).

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, колегія суддів доходить до висновку, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки, з 10 000 грн до 3 000 грн.

Колегія суддів не приймає доводи позивача викладені в апеляційній скарзі щодо неправильних дій відповідача на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Практика застосування цієї правової норми не є усталеною, водночас поняття «неправильні дії сторони» слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям «зловживання процесуальними правами».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу на їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1)подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2)подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3)подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4)необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5)укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4 ст.44 ЦПК України).

Позивач посилається на те, що представник відповідачки затягував розгляд справи, подаючи необґрунтовані заяви і клопотання.

У той час, дії представника відповідачки, на які посилається позивач, не є визначеними ч.2 ст. 44 ЦПК України діями, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами.

Отже, позивачем не доведено і судом також не встановлено здійснення відповідачкою та її представником дій, які мають законодавчо закріплені ознаки зловживання процесуальними правами.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу положень ст. 376 ЦПК України додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволеннязаяви про ухвалення додаткового рішення судучастково, а апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура