ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9005/23 Справа № 226/858/23 Суддя у 1-й інстанції - І.В. Петунін Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді- Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»,

відповідач Приватний виконавець Київського міського виконавчого округу Мельник Юрій Анатолійович,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 226/858/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Юрія Анатолійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2023 року, повний текст рішення складено 07 серпня 2023 року (суддя Петунін І.В.), -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те , що 05 лютого 2021 року їй стало відомо, що з її заробітної плати за місцем роботи ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» було проведено утримання за постановою приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Ю.А. в рамках виконавчого провадження № 63955888. З позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вона звернулась до суду. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02 червня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем за реєстровим номером № 60335 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором від 06 листопада 2012 року за період з 11 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року у розмірі 22 099 грн та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 500 грн, а всього 22599 грн. Відповідно до довідки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 16 вересня 2021 року № 8994, з ОСОБА_1 було стягнуто у січні 2021 року 1741,47 грн, у лютому 2021 року 1200,74 грн, у березні 2021 року 2098,32 грн, у квітні 2021 року 2183,19 грн, а всього 7223,72 грн. Відповідно до довідки № 4778 від 15 квітня 2021 року , ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» було стягнуто у січні 2021 року 1583 грн, у лютому 2021 року 1091,47 грн, у березні 2021 року 1907,37 грн, а всього 4581,84 грн. Згідно цієї ж довідки, з ОСОБА_1 на користь виконавця ОСОБА_3 було стягнуто основну винограду у січні 2021 року 158,47 грн, у лютому 2021 року 109,27 грн, у березні 2021 року 190,95 грн. А всього за січень-березень 2021 року по виконавчим листам 5040,53 грн. Крім того, у січні 2021 року 669 грн за проведення виконавчих дій на користь виконавця Мельник Ю. А., які відносяться до інших витрат. А всього на користь ОСОБА_3 було стягнуто 1127,69 грн. Всього за виконавчим листом за довідкою від 16 вересня 2021 року № 8994 було стягнуто 7223,72 грн та витрати на проведення виконавчих дій за довідкою № 4778 від 15 квітня 2021 року 669 грн., разом 7892,72 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 45906 від 19 листопада 2021, ОСОБА_3 повернув лише 657,36 грн основну винагороду, залишився неповернутий залишок 7235,36 грн. Вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність, Крім того вважає, що з відповідачів необхідно стягнути інфляційні збитки та 3% річних в сумі 2546,55 грн та 412,71 грн відповідно.

Просила суд стягнути солідарно з ТОВ «ФК «Аланд» та приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Юрія Анатолійовича на її користь безпідставно отримані кошти 7 235,36 грн., інфляційні втрати 2 546,55 грн., 3 % річних 412,71 грн., сплачений збір та витрати на професійну правничу допомогу 5 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ТОВ «ФК «Аланд» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 6566,36 грн., інфляційні витрати в сумі 2311,09 грн., 3% річних в сумі 359,98 грн., всього 9237,43 грн. Стягнуто з приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Ю.А. на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 669 грн, інфляційні витрати в сумі 235,46 грн., 3% річних в сумі 36,68 грн., всього 941,14 грн. Стягнуто з ТОВ «ФК «Аланд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 777,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4528,41 грн., всього 5306,29 грн. Стягнуто з приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Ю.А. на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 79,29 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 461,61 грн., всього 540,90 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до вимог статі 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином;витребування майна власником із чужого незаконного володіння;повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судом встановлено, що сума 657,36 грн. була повернута приватним виконавцем Митрофановій С. М. шляхом перерахування на банківський рахунок позивача, сума 6566,36 грн відповідачем ТОВ «ФК «Аланд» Митрофановій С. М. не повернута (а. с. 21).У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню, а саме відповідно до ст. 1212 ЦК України з відповідача ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача підлягають стягненню 6566,36 грн. та з відповідача приватного виконавця Мельника Ю. А. підлягають стягненню 669 грн, які були йому перераховані на підставі, яка згодом відпала. Оскільки відповідачі діяли окремо один від одного, то суд не вважає, що вони несуть солідарну відповідальність .Крім цього,з ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 359,98 грн., а з приватного виконавця Мельника Ю. А. на користь позивача 36,68 грн

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач приватний виконавець Київського міського виконавчого округу Мельник Ю.А. із рішенням суду першої інстанції не погоджується та вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального права, тому просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 669,00 грн., інфляційні втрати в сумі 235,46 грн., 3 % річних в сумі 36,68 грн., а всього 941,14 грн., судовий збір у сумі 79,29 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 461,61 грн., а всього 540,90 грн., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу щодо неправомірності визначення процесуального статусу приватного виконавця як відповідача в даній категорії справ. Вказує на відсутність предмета спору між позивачем та приватним виконавцем Мельником Ю.А., оскільки приватним виконавцем було повернуто позивачці суму коштів стягнутих на користь приватного виконавця як основна винагорода у розмірі 657,39 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 45906 від 19 листопада 2021 року. Щодо повернення боржнику грошових коштів у розмірі 669 грн., стягнутих з боржника як витрати виконавчого провадження зазначає, що факт понесених витрат приватним виконавцем уже є безумовною підставою для їх відшкодування приватному виконавцю. Нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено жодних підстав для звільнення боржника від обов`язку відшкодування приватному виконавцю понесені ним витрати виконавчого провадження. Зазначає, що відсутні підстави для застосування вимог статті 1212 ЦК України та стягнення інфляційних збитків, 3% річних. Також позивачем не надано доказів, що він оскаржував постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № 63955888, а тому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. на відповідній правовій підставі були отримані кошти, як витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця та дана підстава не відпала. Щодо стягнення витрати на правничу допомогу зазначає, що адвокатом не додано жодних документів, що підтверджують оплату боржником суми в розмірі 5 000,00 грн, тому вони відшкодуванню не підлягають.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 09.04.2021, зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 05 жовтня 2020 року за реєстровим № 60335 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № від 06.11.2012 за період з 11.08.2020 по 14.08.2020 в розмірі 22099 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн, а всього 22599 грн (а. с. 9-10).

На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 02.06.2021, виконавчий напис, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 05 жовтня 2020 року за реєстровим № 60335 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № від 06.11.2012 за період з 11.08.2020 по 14.08.2020 в розмірі 22099 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн, а всього 22599 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню (а. с. 11-14).

07.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Юрія Анатолійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, фактично стягнутих в розмірі 7223,72 грн, а також добровільно сплатити витрати на судовий збір (а. с. 15, 17).

Згідно довідки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 15.04.2021 № 4778, із заробітної плати ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» було стягнуто у січні 2021 року 1583 грн, у лютому 2021 року 1091,47 грн, у березні 2021 року 1907,37 грн, на користь виконавця Мельник Ю. А. було стягнуто основну винограду у січні 2021 року 158,47 грн, у лютому 2021 року 109,27 грн, у березні 2021 року 190,95 грн, за проведення виконавчих дій 669 грн (а. с. 20-21).

19.11.2021 на підставі платіжного доручення № 45906 приватним виконавцем Київського міського виконавчого округу Мельником Юрієм Анатолійовичем повернуті грошові кошти у розмірі 657,36 грн на рахунок ОСОБА_1 (а. с. 21, 22).

Згідно довідки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 16.09.2021 № 8994, із заробітної плати ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» були здійснені утримання за виконавчими листами у січні 2021 року 1741,47 грн, у лютому 2021 року 1200,74 грн, у березні 2021 року 2098,32 грн, у квітні 2021 року 2183,19 грн, а всього 7223,72 грн (а. с. 35).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А., а тому відповідно до принципу диспозитивності в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до вимог статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судом встановлено, що сума 657,36 грн. була повернута приватним виконавцем Митрофановій С. М. шляхом перерахування на банківський рахунок позивача, сума 6566,36 грн відповідачем ТОВ «ФК «Аланд» Митрофановій С. М. не повернута (а. с. 21).У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню, а саме відповідно до ст. 1212 ЦК України з відповідача ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача підлягають стягненню 6566,36 грн. та з відповідача приватного виконавця Мельника Ю. А. підлягають стягненню 669 грн, які були йому перераховані на підставі, яка згодом відпала. Оскільки відповідачі діяли окремо один від одного, то суд не вважає, що вони несуть солідарну відповідальність. Крім цього, з ТОВ «ФК «Аланд» на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 359,98 грн., а з приватного виконавця Мельника Ю. А. на користь позивача 36,68 грн

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі неможливо з наступних підстав.

Згідно з вимогами частин 1,2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Кондикція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статі 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Позивачка свої вимоги до відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. обґрунтовує саме тим, що приватний виконавець проводив стягнення незважаючи на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 09 квітня 2021 року. Крім того, у січні 2021 року стягнув 669 грн. за проведення виконавчих дій на користь виконавця Мельника Ю.А., які відносяться до інших витрат.

Приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (стаття 37 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до наказу № 512/5 від 02 квітня 2012 року Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

За змісту частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат па проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування вимог статі 1212 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки кошти стягнуті судом першої інстанції не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні вимог статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верхового Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18.

З врахуванням обставин даної справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено неповне з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд вважає за необхіднескасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 669,00 грн., інфляційні втрати в сумі 235,46 грн., 3 % річних в сумі 36,68 грн., а всього 941,14 грн., судовий збір у сумі 79,29 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 461,61 грн., а всього 540,90 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва, Мельника Ю.А., з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді в розмірі 1 285,75 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, стягнення з останнього витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Юрія Анатолійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Мельника Юрія Анатолійовича витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1285,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко