Справа № 459/1515/23 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2420/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Львів

Справа № 459/1515/23

Провадження № 22ц/811/2420/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м.Червонограді 25 липня 2023 року у складі судді Грабовського В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги щодо утримання спільного майна,-

встановив:

5 травня 2023 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання спільного майна. Просила стягнути з відповідача на її (позивача) користь 20 424,05 грн., сплачених нею за житлово-комунальні послуги та понесені витрати з утримання житлових кімнат АДРЕСА_1 і 402 у гуртожитку на АДРЕСА_2 за період з березня 2020 року по березень 2023 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем залишилася проживати з дітьми у житлових кімнатах гуртожитку на АДРЕСА_2 . В порядку приватизації державного житлового фонду власниками кімнат 401 і 402 у цьому гуртожитку є сторони та їх двоє дітей. Відповідач, який проживає за іншою адресою, однак зареєстрований у вказаних кімнатах гуртожитку, та є співвласником таких, не бере участі в утриманні цього майна, зокрема, не здійснює оплату за комунальні послуги, хоча такі послуги нараховуються з врахуванням його особи. Стверджує, що останні три роки самостійно сплачувала за комунальні послуги, які становлять 57 166,5 грн. Просить позов задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 956,06 грн. витрат з оплати житлово-комунальних послуг. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що житлові кімнати №401 і 402 в гуртожитку на АДРЕСА_2 належать у рівних частках на праві власності йому, позивачу та їх дітям (кожному по ). Вказує, що він (відповідач) не проживає за вказаною адресою з 2019 року. Зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2019 року. У кімнатах гуртожитку проживає позивач та діти. Оскільки за адресою: АДРЕСА_4 він не проживає, будь-якими послугами не користується, то відсутні підстави для стягнення з нього плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не прооводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що кімнати № НОМЕР_1 і 402 у жилому блоці (секції) в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 31 серпня 2017 року.

З паспорта громадянина України Серії НОМЕР_3 та будинкової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 7 листопада 2017 року.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000650903 від 26 вересня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Рішенням цього суду від 14 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 8 листопада 2021 року, поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_3 ; визнано за сторонами право власності по ідеальній частці цієї квартири, залишено цю квартиру у їх спільній частковій власності.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 096,07 грн. компенсації сплачених ним ( ОСОБА_1 ) коштів за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 .

З довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради вбачається, що станом на 8 грудня 2022 року за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до рахунків та квитанцій на сплату комунальних послуг за цією адресою проводилися нарахування за водопостачання, опалення, послуги з управління будинком та вивіз твердих побутових відходів.

ОСОБА_2 здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги у період з березня 2020 року по березень 2023 року, що підтверджується квитанціями та платіжними інструкціями.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із 360 цього Кодексу співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати за надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно із якою споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 цього Кодексу, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна.

Згідно із ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій полягає у забезпеченні експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17, витрати на утримання будинку та прибудинкової території, витрати, пов`язані із вивозом твердих побутових відходів та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. При цьому утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

На підставі аналізу наявних доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач, як співвласник житлових приміщень АДРЕСА_5 , зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання зазначеного майна.

Сторонами визнано, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , однак за вказаною адресою у спірний період не проживав.

Позивачем надано суду докази того, що за період з березня 2020 року по березень 2023 року нею понесено витрати на оплату комунальних послуг: водопостачання, опалення, послуги з управління будинком та вивіз твердих побутових відходів, загальний розмір яких становить 57 166,50 грн.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених нею витрат на оплату житлово-комунальної послуги з водопостачання, оскільки відповідач у вказаному житлі у спірний період не проживав та фактично такою послугою не користувався з жовтня 2019 року, а тому у нього відсутній обов`язок з оплати цієї комунальної послуги.

Згідно рахунків та квитанцій на оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_6 нараховано: 13 995,79 грн. за опалення житла, 24 033,77 грн. - утримання будинку та прибудинкової території та 1 746,05 грн. витрат, пов`язаних із вивозом твердих побутових відходів.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача, як співвласника житла, 1/4 витрат щодо утримання майна, які складаються з: 3 498,85 грн. - за опалення житла, 6 008,44 грн. - за утримання будинку та прибудинкової території, 622,23 грн. - витрат, пов`язаних із вивозом твердих побутових відходів.

Судом встановлено, що співвласник житла - ОСОБА_4 , яка є дочкою сторін, до 11 червня 2021 року була неповнолітньою.

Судом вірно стягнуто з відповідача на користь позивача частину понесених позивачем витрат на утримання частки у праві власності на вказані житлові кімнати ОСОБА_4 у період з березня 2020 року до досягнення донькою повнолітня: 735,41 (5 882,55/4/2) грн. - за опалення житла; 998,20 (7985,50/4/2) грн. - за утримання будинку та прибудинкової території; 92,93 (185,85/2) грн. витрат, пов`язаних із вивозом твердих побутових відходів.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача 11 956,06 грн. витрат з оплати житлово-комунальних послуг, які складаються з: 4 234,26 грн. (3 498,85+735,41) - витрат за опалення, 7 006,64 грн. (6 008,44+998,20) - послуги з управління будинком, 715,16 грн. (622,23+ 92,93) - витрати за вивіз твердих побутових відходів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена 23 листопада 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк