Справа № 522/8008/18
Номер провадження № 2/522/2519/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Шумило М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 , в якій, з урахуванням остаточної редакції позовної заяви від 28.10.2020 року, просила суд: встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , 1976 року народження та ОСОБА_9 1951 року народження, без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по квітень 2016 року, визнати за ОСОБА_1 1976 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку від спільно нажитого майна:

- житлового будинку АДРЕСА_2 ;

- земельної ділянки АДРЕСА_3 (кадастровий номер :52:013:0091);

-нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_4 ;

- нежитлового приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_5 ;

-приміщення магазину № НОМЕР_2 , розташованого по АДРЕСА_6 ;

-нежитлового приміщення № 101, розташованого по АДРЕСА_6 ;

- нежитлових приміщень, що розташовані у АДРЕСА_7 , яке знаходиться у спільно частковій власності зі ОСОБА_6 ;

-квартири АДРЕСА_8 ;

-квартири АДРЕСА_9 ;

-автомобіля марки Lexus RX 350, номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2007 року випуску, бежевого кольору;

-автомобіля марки Nissan Armada, номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2008 року випуску, сірого кольору;

-автомобіля марки Nissan Patrol, номерний знак НОМЕР_7 , 2011 року випуску, фіолетового кольору;

-автомобіля марки Porsche Cayenne, номерний знак НОМЕР_8 , 2009 року випуску, білого кольору;

-автомобіля марки Газ 21, номерний знак НОМЕР_9 , 1960 року випуску, зеленого кольору,

та просила стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що вони проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 , 1951 року народження, вели спільне господарство протягом шістнадцяти років в період з січня 2000 року по квітень 2016 рік. Разом як сім`я вони почали проживати з 2000 року за адресою АДРЕСА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї з ОСОБА_9 народилась донька, ОСОБА_8 . Позивач також зазначає, що реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки вважали що це не є першочерговою справою, спільне проживання однією сім`єю та побут влаштовували обох, а стосунки ґрунтувалися на любові один до одного, до доньки та взаємній повазі. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що за час їх спільного проживання на ім`я ОСОБА_9 було придбано рухоме та нерухоме майно, яке є предметом спору.

Першого жовтня 2016 року внаслідок тяжкої хвороби помер ОСОБА_9 , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 від 04.11.2016 року, актовий запис про смерть № 9901 від 02.10.2016 pоку. Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в Першій одеській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 57/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , й саме після відкриття спадщини їй стало відомо, що за життя померлий здійснив відчуження частини майна на користь відповідача ОСОБА_3 , відповідачки ОСОБА_6 , та щодо частини рухомого майна, автомобілів - на інших невідомих осіб. Крім того, позивач зазначає, що після відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та смерті ОСОБА_9 , відповідачі уклали договори іпотеки щодо частини спірного майна з ОСОБА_7 . Позивач вважає, що майно (нерухомість та автомобілі) було набуте за час її спільного проживання з ОСОБА_9 та вважає його їх спільною сумісною власністю в розумінні приписів статті 74 Сімейного кодексу України, й саме це стало передумовами її звернення до суду.

В якості доводів, які мають підтверджувати фактичні сімейні стосунки чоловіка та дружини, позивач наводить такі: медична документація з медичних установ про перебування з 12.03.2015 року по 31.03.2015 року ОСОБА_9 на амбулаторному лікуванні та приймання лучових терапій, запрошення від 24.04.2013 року до медичної клініки Sapir Medical Clinic, яка знаходиться в Ізраїлі, сумісні фотознімки, витяг №0.64-12045/0/15-17 від 10.04.2017 року з бази даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, квитки на закордоні подорожі, закордонні паспорти з візами позивача та ОСОБА_10 , електронні ключі з закордонних готелів, витяги з електронної пошти позивача про приймання на лікування за кордон ОСОБА_10 , заповітом ОСОБА_10 від 23.12.2015 року, акт про фактичне місце проживання від 06.03.2018р., підписаний сусідами та завірений депутатом Таїровської селищної ради Гончаровим Р.Ю.

Крім того, в якості доказів підтвердження придбання майна за спільні грошові кошти та його набуття в результаті спільної праці, наявності спільного бюджету та ведення спільного господарства позивач надає документи про ведення підприємницької діяльності суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку ОСОБА_1 , податкові звіти, документи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХВИЛЯ», які підтверджують, що станом на лютий 2001 року засновником з розміром частки статутного фонду 50% є ОСОБА_1 , договір оренди від 01.01.2003 року приміщення № 101, розташованого по АДРЕСА_11 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ХВИЛЯ» в особі директора Леухіна Євгенія Олександровича, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відомостей щодо ТОВ «ХВИЛЯ» та інші господарські документи підприємства, серед доказів придбання за спільні кошти квартири АДРЕСА_9 позивач надає копію договору купівлі-продажу від 14.05.2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.M., докази одержання від ОСОБА_11 грошових коштів у борг для придбання квартири.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчуку А.Ю.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчука А.Ю. від 08.05.2018 року було прийнято до провадження та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року, за клопотанням позивача ОСОБА_1 було витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Троїцька, 25) відомості з інвентаризаційної справи БТІ про власників квартири АДРЕСА_8 , станом на період з січня 2000 року по 01 жовтня 2016 року та підстави набуття ними права власності на це майно та витребувано з Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул.. Володимирська, 26) інформацію про перетинання державного кордону України ОСОБА_9 протягом останніх 5 (п`яти) років.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2018 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що є предметом спору.

Другого липня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Карпенко Валерії Ігорівни, до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві адвокат Карпенко Валерія Ігорівна зазначає, що з доводами позовної заяви не погоджується, у задоволенні позову просить відмовити, зокрема, посилаючись на наступні доводи. Так, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У правовій позиції в справі № 6-211цс14 Верховний суд України дійшов до висновку, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, зокрема за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Отже, для визначення правового режиму майна, придбаного "фактичним подружжям" до та після 1 січня 2004 року застосовуються різні норми матеріальних законів.

Крім того, у відзиві на позовну заяву адвокатом зазначено, що позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на частину наступних об`єктів нерухомості: житлового будинку АДРЕСА_2 , що належав померлому ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 11 січня 2001 року; земельної ділянки АДРЕСА_3 , що належала померлому ОСОБА_9 на підставі Державного акту про право власності серія ЯБ № 295998, виданого на підставі рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року № 3733 -ІV; приміщення АДРЕСА_4 , яке належало померлому ОСОБА_9 на підставі договорів дарування від 25 грудня 2004 року; приміщення № 101, розташованого по АДРЕСА_11 , частина якого належала померлому ОСОБА_9 на підставі Договорів дарування від 19 березня 2002 року, 09 серпня 2002 року,11 вересня 2002 року, тощо; квартири АДРЕСА_9 , яка належала померлому ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2003 року. Також адвокат Карпенко В.І. зазначає, що померлий ОСОБА_9 за життя згідно договорів дарування здійснив відчуження об`єктів нерухомості, які належали останньому на підставі права власності, і тому, з урахуванням приписів діючого законодавства, позовні вимоги в частині визнання права власності на частку майна без вирішення питання правових наслідків укладених договорів дарування та в подальшому іпотечних договорів виглядає доволі сумнівними, тому вважає обраний спосіб захисту позивача таким, що не відповідає чинному законодавству та є самостійною підставою для відмови в позові.

Окрім того, від представника відповідача ОСОБА_6 , адвоката Деркач Ірини Едуардівни, до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав того, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підтверджується жодним належним та допустимим доказом з огляду на наступне. Відповідач ОСОБА_6 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_11 , виданим 12 серпня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1307. У відзиві адвокатом Деркач І.Е. зазначено, що з ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_6 сумісно проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 1994 року, разом виховували двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вели спільне господарство, спільний бюджет. Вищевказані обставини були предметом дослідження в ході розгляду цивільної справи № 520/10429/16-ц Київським районним судом м. Одеси, а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року заяву ОСОБА_6 , заінтересована особа ОСОБА_9 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу було задоволено, встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , без шлюбу з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 . Рішення суду набрало законної сили 19 вересня 2016 року. На думку адвоката факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є обставиною, що встановлена рішенням суду в цивільній справі, має преюдиційне значення і є самостійною підставою для відмови в позові ОСОБА_1 .

Згідно повторного авторозподілу на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. від 15.04.2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.11.2019 року було зупинено провадження по цивільній справі № 522/8008/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно, до набрання рішенням законної сили по цивільній справі № 520/10429/16-ц за заявою ОСОБА_6 , за участю заінтересованої особи, ОСОБА_9 , про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.07.2020 року було відновлено провадження по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шабрової Ольги Юріївни про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександра Володимировича, належним чином завірену копію договору дарування від 31.08.1998 року квартири АДРЕСА_8 , на підставі якого право власності на зазначений об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_9 р. №5163, 09.02.2004 р. (книга 489пр, стор.195, р.№ 561), а також завірені копії усіх документів, без виключення, які сталі підставою для укладення договору дарування квартири АДРЕСА_8 та витребувано з Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України, інформацію про перетинання державного кордону України ОСОБА_9 .

Дев`ятнадцятого жовтня 2020 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, в якій позивач просить поновити строк на подачу зустрічного позову та прийняти його до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом, встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 12 серпня 2016 року та визнати за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_12 ) право власності на частину нежитлових приміщень магазину непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 125,6 кв.м. В якості доводів позивач зазначає наступне.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Верхового Суду від 01 вересня 2020 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року по справі 520/10429/16-ц скасовано, заява ОСОБА_6 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишена без розгляду, роз`яснено заявнику право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 зазначає, що в 1988 році вона познайомилась з ОСОБА_9 , після знайомства у них зав`язались теплі та довірливі стосунки, симпатія один до одного. Оскільки останній на той час перебував в зареєстрованому шлюбі, подальший розвиток їх подружні стосунки почали набирати лише після його офіційного розлучення в 1993 році, а фактично проживати однією сім`єю як чоловік та жінка вони почали з 1994 року. Незважаючи на тривалий час проживання однією сім`єю, шлюб між ними було зареєстровано 12 серпня 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_11 , виданим 12 серпня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1307. В результаті розвитку взаємовідносин ІНФОРМАЦІЯ_11 у позивача за зустрічним позовом та ОСОБА_9 народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_13 від 01.02.1990 року. Надалі, ІНФОРМАЦІЯ_12 народився другий син, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_14 від 23.04.1996 року. Позивач за зустрічним позовною вказує, що з 2000 року й до смерті ОСОБА_9 вони всією родиною проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_12 . Серед інших доказів, що обґрунтовують вимоги щодо встановлення факту сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 фотокартки, на яких відображено спільний сімейний відпочинок за кордоном, сімейні свята, обряд вінчання, що подружжя здійснило 22.09.2006 року, факт наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю підтверджує й те, що нею та її батьками неодноразово надавались довіреності на ім`я ОСОБА_9 для здійснення представництва інтересів як власників об`єктів нерухомого майна щодо продажу, передачі в оренду, підписання будь-яких договорів щодо нерухомості, отримання грошових коштів, а також наявні розрахункові документи від 25.12.2013 року, на яких містяться підписи ОСОБА_9 щодо проведення будівельних та монтажних робіт в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_13 , який належить їй на праві власності, де як зазначає позивач за зустрічним позовом вона з ОСОБА_9 спільними зусиллями будували сімейний будинок. Крім того, як зазначає позивач за зустрічним позовом, їй стало відомо, що її чоловік, ОСОБА_9 , 15.08.2016 року уклав договір дарування нежитлових приміщень магазину непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , а оскільки вищезазначене нерухоме майно було набуто ними за час спільного проживання як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, вважає його їх спільною сумісною власністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно та об`єднано їх в одне провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно в редакції від 29.10.2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 , адвоката Карпенко Валерії Ігорівни, про витребування доказів та витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Троїцька, 25) належним чином завірені копії: інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ; інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 ; інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення магазину № 102, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площе 64,5 кв.м.; інвентаризаційної справи на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності від 28.12.2012 року; витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6): копію реєстраційної справи та також документи, що стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення магазину № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_6 від 30.04.2013 року РПВН 1; копію реєстраційної справи та також документи, що стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення магазину № НОМЕР_15 , за адресою: АДРЕСА_6 від 30.04.2013 року РПВН 1; копію реєстраційної справи та також документи, що стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення магазину № НОМЕР_15 , за адресою: АДРЕСА_11 від 30.01.2014 року РПВН 01; витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. матеріали нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу від 14.05.2003 року за р/н НОМЕР_16 між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; витребувано з відділу у м. Одесі головного управління Держгеокадастру в Одеській області (м. Одеса, вул. Космонавтів, 34) копію рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3733-IV, яке стало підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295998 від 16.11.2005 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 ; витребувано з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Стовпова, 17) копію Розпорядження Приморської районної адміністрації № 152 від 20.03.2013 року про зміну функціонального призначення під нежитлові приміщення магазину, загальною площею 138,7 кв.м. та присвоєння поштової адреси.

Надалі, до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву , в якому вона вважає позовні вимоги ОСОБА_6 необґрунтованими, незаконними, а твердження позивача за зустрічним позовом щодо її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 взагалі є такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 описує обставини свого проживання з ОСОБА_9 , а стосовно вимоги про визнання права власності зазначає про сплив строку позовної давності оскільки ОСОБА_6 була обізнана про дарування ОСОБА_1 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_5 з 2016 року, оскільки правочин було вчинено в її будинку.

В ході розгляду справи відповідач за первинним позовом, ОСОБА_8 , вийшла заміж, у зв`язку з чим протокольною ухвалою від 03.10.2022 року було замінено сторону з «Максімішиної»» на «Яворську».

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.10.2021 року задоволено клопотання позивача за первинним позовом та вирішено витребувати належним чином засвідчені копії документів щодо спірних об`єктів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 року поновлено представнику ОСОБА_6 - адвокату Карпенко Валерії Ігорівні строк на подачу клопотання про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Корнік Дар`ї Анатоліївни ( АДРЕСА_14 ) належним чином засвідчені копії наступних документів: договору найму (оренди) об`єкту нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , реєстровий № 4947 від 17.11.2008 року; заяви ОСОБА_1 про не перебування в шлюбі від 17.11.2008 року, що зареєстрована в Журналі реєстрації вихідних документів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Корнік Дар`ї Анатоліївни за реєстровим №173/2-10, на яку міститься посилання у договорі найму (оренди).

В підтвердження доводів, викладених у первинному позові ОСОБА_1 , до суду надані наступні докази: компакт-диск, що містить звукозапис розмови ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 , висновок експертів Одеського НДІСЕ МЮ України №20-7243 комплексної судової експертизи за заявою ОСОБА_1 від 30.12.2020 року, відповідно до якого наявний у внутрішній пам`яті терміналу мобільного зв`язку звукозапис, ймовірно є оригіналом, первинний запис якого був здійснений на цьому пристрої.

Окрім того, оскільки серед вимог позивача за первинним позовом ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання права власності на частки нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , на частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :52:013:0091, у зв`язку з суттєвим збільшенням вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових та грошових витрат, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Рубльова Андрія Валентиновича, було долучено до матеріалів справи висновок № 01-2022 судової будівельно-оціночної експертизи за результатами експертних досліджень за заявою ОСОБА_1 від 24.01.2022 року, виконаний судовим експертом Тінкован Раїсою Дмитрівною, та висновок експерта №105/2021 будівельно-технічної та оціночної експертизи, що складений 16.02.2022 року експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.» ОСОБА_14 .

В підтвердження доводів, викладених у зустрічному позові ОСОБА_6 , за клопотанням її представника, адвоката Деркач І.Е., до матеріалів справи було долучено завірені Київським районним судом м.Одеси матеріали цивільної справи № 520/10429/16-ц за заявою ОСОБА_6 , заінтересована особа ОСОБА_9 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Зокрема, матеріали справи №529/10429/16-ц містять й нотаріально посвідчені письмові пояснення померлого ОСОБА_9 , в яких він виклав обставини спільного життя з ОСОБА_6 та підтвердив, що вони жили повноцінною сім`єю, вели спільний побут, господарство, розподіляли грошові кошти.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, адвокат Рубльов Андрій Валентинович, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 просили відмовити у повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , адвокати Деркач Ірина Едуардівна, Карпенко Валерія Ігорівна, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували, зустрічний позов ОСОБА_6 , як її представники, просили задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , подала до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 в повному обсязі та підтвердила обставини, що в ній викладені в ході надання особистих пояснень в судовому засіданні, її представник, адвокат Терзіянова Катерина В`ячеславівна, просила задовольнити позов ОСОБА_1 повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

У судовому засіданні 07.11.2022 року, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, ОСОБА_7 , який є третьою особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за позовною заявою ОСОБА_1 проти задоволення первинного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його представник, адвокат Веселова Олена Олександрівна, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи, а також дослідив відповідні правовідносини.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судових засіданнях.

ІНФОРМАЦІЯ_13 у ОСОБА_6 та ОСОБА_9 народивсясин, ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №266 та підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_13 .

Дев`ятнадцятого лютого 1996 року в позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_9 народивсядругий син, ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис №482 та підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_14 від 23.04.1996 року.

Сьомого липня 2000 року в позивача за первинним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_9 народилась спільна дитина, ОСОБА_15 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №818, що підтверджується Свідоцтвом про народження № НОМЕР_17 , виданим 02.08.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської районної адміністрації виконкому Одеської міськради.

ІНФОРМАЦІЯ_14 помер ОСОБА_9 , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 від 04.11.2016 року, актовий запис про смерть № 9901 від 02.10.2016 pоку.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним, ОСОБА_6 , є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_11 , виданим 12 серпня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1307.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року по цивільній справі №520/10429/16-ц заяву ОСОБА_6 , заінтересована особа ОСОБА_9 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу було задоволено, встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , без шлюбу з 1994 року по 12 серпня 2016 року.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволені частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року - змінено, абзац 2 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , без шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 », в решті рішення суду було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15.05.2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були задоволені частково, постанова Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року була скасована, справа № 520/10429/16-ц передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Верхового Суду від 01 вересня 2020 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року скасовано, заява ОСОБА_6 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишена без розгляду, роз`яснено заявнику право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 доводить факт спільного проживання з померлим ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по квітень 2016 року, а також набуття у цей період майна у спільну сумісну власність. Встановлення цих фактів необхідно позивачу для поділу набутого під час спільного проживання майна. Проте обставини, на які він посилається, заперечує ОСОБА_6 , яка, з метою підтвердження факту спільного проживання з померлим ОСОБА_9 , також звернулаь з відповідним позовом.

Поняття сім`ї визначено у ст. 3 СК України. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачами як за первинним так і за зустрічним позовами в якості доказів факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 долучались численні фотознімки, копії віз закордонних паспортів, авіа квитки, листи з медичних закладів, інформація щодо перетину державного кордону тощо.

Однак, з урахуванням усталеної судової практики, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Суд критично ставиться до доводів як позивача за первинними позовом, ОСОБА_1 , яка зазначає в якості доказу спільного проживання з померлим акт про фактичне місце проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_15 , так і доводи позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_6 , щодо проживання спільно з померлим за адресою: АДРЕСА_16 , оскільки згідно копії паспорта ОСОБА_9 , останній був зареєстрований за адресою: з 1995 року по АДРЕСА_17 , а згодом по АДРЕСА_18 , а чинне законодавство (Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), гарантує право громадянину України на вільний вибір адміністративно-територіальної одиниці, де він хоче проживати чи перебувати.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 в якості підтвердження спільних доходів з ОСОБА_9 , серед іншого, надала документи про ведення підприємницької діяльності суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку ОСОБА_1 , податкові звіти, документи товариства з обмеженою відповідальність «ХВИЛЯ», договір оренди від 01.01.2003 року приміщення № 101, розташованого по АДРЕСА_11 , укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ХВИЛЯ» в особі директора ОСОБА_16 . З приводу спільних витрат та доходів суд, дослідивши матеріали справи, вважає недоведеним цей факт в розрізі необхідних критеріїв для надання майну статусу спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до Договору купівлі-продажу від 09.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Котом К.Г., позивач була співвласницею, якій належало 50/100 частин вказаного об`єкту нерухомого майна, а тому господарська діяльність здійснювалась за взаємним погодженням з ОСОБА_9 як з іншим співвласником та бізнес-партнером, тому ні копія трудової книжки ОСОБА_1 , ні касові книги та книги розрахункових операцій не є належними доказами отримання позивачем спільних доходів з ОСОБА_9 .

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо розписки ОСОБА_11 від 07.05.2003 року про надання коштів у борг для придбання квартири АДРЕСА_9 не відповідають ознакам боргового документу, оскільки лише засвідчують факт передання грошей без обов`язку їх повернути, а тому судом до уваги не беруться.

Суд, з урахуванням поданих доказів, також критично ставиться до доводів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 щодо наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю, та вважає їх необґрунтованими.

Оцінюючи в сукупності докази, що подані позивачами, суд приходить до висновку, що сторонами не надано достатніх та достовірних доказів їхньої участі у придбанні спірних приміщень.

Не надаючи оцінки моральним якостям померлого ОСОБА_9 , суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає полігамних шлюбів та одночасне проживання ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу щонайменше із двома жінками (про стосунки з якими достовірно відомо суду) протягом однакового періоду часу з 1 січня 2004 року по квітень 2016 року виключає можливість застосування судом до спірних правовідносин ст.74 СК України, адже встановлені судом фактичні обставини справи достеменно та однозначно не свідчать про наявність між сторонами саме усталених відносин, що притаманні подружжю.

Під час розгляду справи, судом в судових засіданнях за клопотанням позивача за первинним позовом ОСОБА_1 було допитано в якості свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 за клопотанням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду в своїх свідченнях, що вона є матір`ю ОСОБА_1 . З ОСОБА_9 вона познайомились в 1998 році коли він почав зустрічатись з її донькою, разом як сім`я вони проживали з 2000 року в будинку за адресою: АДРЕСА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_15 від цих стосунків народилась її онучка, ОСОБА_8 . Свідок пояснила, що ОСОБА_24 та ОСОБА_25 жили як сім`я, вели спільний побут, багато подорожували, вели спільний бізнес, кафе « ОСОБА_26 », де працювали всією родиною. Свідок також детально пояснила обставини хвороби ОСОБА_9 , догляд за ним, обставини, за яких було складено заповіти. Свідок ОСОБА_11 зазначила, що їй невідомо з яких мотивів ОСОБА_10 офіційно не одружився з її донькою. Стосовно сімейних відносин зі ОСОБА_6 зазначила, що вони ніколи не проживали однією сім`єю, а так як ОСОБА_28 займався бізнесом, то часто оформлював нерухомість на інших осіб, в тому числі, ОСОБА_29 та її батьків.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є батьком позивача ОСОБА_1 , яка з 1998 року зустрічалась з ОСОБА_30 . ОСОБА_10 був доброю, життєрадісною людиною, з повагою ставився до їх сім`ї. Пояснив, що вони всі разом великою родиною, що складалась з нього, його дружини ОСОБА_31 , свекрів з м. Кодими, ОСОБА_25 , ОСОБА_28 та ОСОБА_32 проживали в ж/ АДРЕСА_19 , вели спільний бізнес в кафе «Фанконі», де він був директором. Свідок пояснив, що після того, як хвороба ОСОБА_28 почала прогресувати, його дружина ОСОБА_33 , донька ОСОБА_25 та онучка ОСОБА_34 здійснювали повний догляд та лікування ОСОБА_28 . Щодо обставин проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 свідок пояснив, що ОСОБА_28 зустрічався з ОСОБА_35 в 1990 роках, у них є два сини, однак вони не проживали однією сім`єю, ОСОБА_36 отримувала персональне фінансове забезпечення.

Свідок ОСОБА_17 в своїх свідченнях пояснила, що з ОСОБА_9 буда знайома з середини 90-х років з приводу спільних інтересів та зацікавленості антикваріатом та ювелірними виробами. Пам`ятає, як у вересні 2000 року ОСОБА_28 познайомив її з ОСОБА_37 , представивши як свою дружину, розповів про народження доньки та просив підібрати хрестик для хрестин доньки. Приблизно з 2002 року зазначила, що у неї зав`язались дружні стосунки з ОСОБА_37 і остання періодично ділилась з нею обставинами особистого життя. В 2012 році вона дізналась про хворобу ОСОБА_28 , бачила, як вона прогресує. Про смерть ОСОБА_10 дізналась від ОСОБА_1 . Крім того, свідок зазначила, що знає про трьох синів ОСОБА_28 від інших стосунків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надав свідчення суду та пояснив, що був знайомий з ОСОБА_30 приблизно з 1993 року, часто зустрічались, товаришували. В 2000 році ОСОБА_28 познайомив його з ОСОБА_37 , представивши її як дружину, невдовзі в них народилась донька ОСОБА_34 . В подальшому вони спілкувались родинами, часто відпочивали в кафе « ОСОБА_38 » на ОСОБА_39 та кафе « ІНФОРМАЦІЯ_16 » на ОСОБА_40 , де ОСОБА_28 і ОСОБА_25 вели спільний бізнес. В грудні 2007 року він з дружиною, ОСОБА_41 , вирішили зареєструвати шлюб та запросити ОСОБА_28 та ОСОБА_25 свідками на урочисту подію. Також свідок зазначив, що пам`ятає як святкували ювілей ОСОБА_10 в 2011 році в ресторані « ОСОБА_42 », де були присутні члени родини, ОСОБА_25 , її батьки, донька, син ОСОБА_28 від попереднього шлюбу, ОСОБА_43 , брат ОСОБА_25 . Пояснив, що знав про хворобу ОСОБА_28 та підтримував його. Про інших дітей ОСОБА_44 та ОСОБА_45 та ОСОБА_29 йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що працювала масажисткою в Третій міській лікарні з 1993 року, де і познайомилась з померлим ОСОБА_30 , який був її пацієнтом. В день масажу він заїжджав за нею і відвозив до лікарні. Між ними склались доброзичливі та дружні стосунки. Свідок пояснила, що з ОСОБА_37 вона познайомилась під час святкування свого ювілею в ресторані « ОСОБА_26 », ОСОБА_28 представив її як свою дружину, та представив доньку ОСОБА_46 . З наступного тижня ОСОБА_28 запропонував їй приїжджати до них додому і робити масажі всій родині. Зі слів свідка вона погодилась і по теперішній час кожен тиждень відвідує їх у будинку в Чорноморці.

Так, свідок ОСОБА_20 пояснила суду в своїх свідченнях, що є головою «Дачно-будівельний кооператив «Знам`я», а тому знайома з ОСОБА_47 та ОСОБА_30 приблизно з середини дев`яностих років, коли ОСОБА_28 та ОСОБА_36 спочатку будували, а потім і переїхали до будинку по АДРЕСА_12 , а оскільки між ними склались доброзичливі дружні стосунки, то вона неодноразово бувала в них вдома. Свідок пояснила, що ОСОБА_28 і ОСОБА_36 завжди призводили враження закоханої пари, багато подорожували, виховували синів, вели спільне господарство. ОСОБА_28 був гарним чоловіком та вимогливим батьком, характер в нього буд вольовий та сильний, а ОСОБА_36 була гарною господинею та мудрою жінкою. Так як вони жили в одному кооперативі, вона постійно бачила ОСОБА_28 вдома. Всі фінансові питання з приводу утримання будинку завжди вирішував ОСОБА_28 . На підтвердження постійного проживання померлого в кооперативі, свідок зазначила, про неодноразові суперечки зі ОСОБА_10 стосовно припаркованого його автомобіля, який постійно перешкоджав вільному проїзду по території кооперативу. Також свідок зазначила, що ОСОБА_48 вона бачила один раз з ОСОБА_30 в закордонному круїзі і тоді ОСОБА_28 дуже просив нічого не говорити про це ОСОБА_49 . Свідок також пояснила, що ОСОБА_50 завжди не був обділений жіночою увагою.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що був знайомий з ОСОБА_30 з 2004 року, оскільки був орендарем його приміщення, в них склались ділові відносини, зустрічали вони переважно в центрі міста з питань орендної плати, однак він також приїздив за проханням ОСОБА_28 до нього додому в ОСОБА_51 провулок. Також свідок зазначив, що бував смт.Чорноморка по вулиці Проектованій, куди ОСОБА_10 просив привезти йому орендну плату. Свідок зазначив, що пам`ятає, як зустрічався з ОСОБА_10 в центі міста в автомобілі і з ним була ОСОБА_52 , яку він представив йому як дружину.

Свідок ОСОБА_22 в свої свідченнях пояснив, що був знайомий з ОСОБА_30 та ОСОБА_47 приблизно з 2002 року, оскільки їх діти ходили в один клас, а тому вони постійно бачились на батьківських зборах та позашкільних заходах. Крім того, свідок зазначив, що був неодноразово вдома у ОСОБА_28 та ОСОБА_53 за адресою: ОСОБА_54 , оскільки здійснював за проханням ОСОБА_10, ремонт будинку в с. Мізікевича по вул.Інститутській. ОСОБА_10 та ОСОБА_36 неодноразово разом приїздили в будинок, оглядали роботу, проводили розрахунки.

Свідок ОСОБА_23 надала свідчення суду та пояснила, що знала ОСОБА_9 і ОСОБА_29 особисто, оскільки була класним керівником їх молодшого сина ОСОБА_45 та вчителем старшого ОСОБА_44 . Свідок зазначила, що ОСОБА_28 завжди цікавився шкільним життя синів, буд зацікавлений в їх успішності, а тому вона в індивідуальному порядку допомагала ОСОБА_55 підготуватись до вступних іспитів. Вона проводила заняття в них вдома в ОСОБА_56 провулку та постійно бачила ОСОБА_28 та ОСОБА_57 разом, бачила їх теплі подружні стосунки та характеризувала їх, як щасливу та показову сім`ю. Свідок пояснила, що не цікавилась офіційним статусом відносин ОСОБА_28 та ОСОБА_53 , оскільки вважала це некоректним, а згодом ОСОБА_36 поділилась тим, що вони з ОСОБА_10 обвінчалися.

Свідок ОСОБА_7 , який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за позовною заявою ОСОБА_1 в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, пояснив суду в своїх свідченнях наступне. З ОСОБА_30 він був знайомий з дев`яностих років, в той час вони були сусідами та жили по АДРЕСА_6 . В нього з дружиною ОСОБА_58 та ОСОБА_28 та ОСОБА_35 склались теплі дружні стосунки, вони часто ходили в гості, разом відмічали свята, відпочивали. В 2001 році вони стали кумами, він став хрещеним батьком ОСОБА_44 , а його дружина, ОСОБА_59 , згодом хрестила ОСОБА_45 . Свідок пояснив, що в 2006 році ОСОБА_28 запросив його стати їх свідком на вінчанні, пам`ятає, як відмічали їх весілля в ресторані. Крім того, свідок зазначає, що його з ОСОБА_28 пов`язували й ділові стосунки, часто він давав ОСОБА_28 гроші в борг, це не впливало на їх дружні довірливі стосунки. Майже кожного тижня вони бачились родинами та спільно проводили час. Також свідок зазначає, що здогадувався про інших жінок в житті ОСОБА_28 , але через повагу ніколи прямо про це не питав, якось він бачив в центрі ОСОБА_10 з маленькою дівчинкою. Він був обізнаний про хворобу ОСОБА_10, підтримував його, про його смерть дізнався від дружини ОСОБА_53 .

Суд критично ставиться до показів свідків, що допитані зі сторони позивача за первинним позовом ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , оскільки вони є близькими родичами, а саме матір`ю та батьком позивача, а тому можуть мати упереджену думку щодо предмету спору.

Надаючи оцінку показанням свідків, як зі сторони позивача за первинним позовом, так і позивача за зустрічним позовом, суд виходить з того, що вони є досить суперечливими та протирічними, а відтак дійти висновку щодо проживання померлого ОСОБА_9 однією сім`єю як з ОСОБА_1 та і зі ОСОБА_6 не вбачається за можливе.

Окрім того, як від представників позивача за первинним позовом ОСОБА_1 , адвокатів Шабрової О.Ю., Рубльова А.В., так і від представників позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 , адвокатів Деркач І.Е., Карпенко В.І., до матеріалів справи були долучені протоколи опитування осіб в порядку п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в тому числі тих осіб, які не були допитані в ході судового розгляду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.69 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. Порядок допиту свідків регламентований статтею 230 ЦПК України.

Суд зазначає, що у зв`язку з неможливістю забезпечити явку до судового засідання всіх свідків з боку позивача за первинним позовом, що були заявлені в клопотання про допит свідків, за клопотанням представника позивача, адвоката Рубльова А.В., було вирішено не допитувати їх.

Крім того, суд зазначає, що надання показань свідків шляхом їх опитування адвокатом та відповідне засвідчення їх показань не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи та не приймається судом в якості пояснень свідків в розумінні ст.76 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 , що нею в позові зазначено, зокрема, що частину транспортних засобів померлий ОСОБА_9 переоформив на інших невстановлених осіб.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В контексті принципу диспозитивності цивільного судочинства суд звертає увагу, що померлий ОСОБА_9 за життя надав довіреності з правом розпорядження транспортними засобами, які в подальшому були переоформлені, а тому визнання права власності частку відповідних об`єктів рухомого майна без вирішення питання недійсності укладених правочинів та залучення повного складу учасників за для уникнення порушення прав осіб, які є власниками майна, є передчасним та необґрунтованим.

Серед іншого, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 в якості доказів подружніх взаємовідносин з ОСОБА_9 надано Свідоцтво про вінчання від 22.09.2006 року. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст.5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави, релігійні організації не виконують державних функцій. Сам релігійний обряд вінчання не може замінити реєстрацію шлюбу в державних повноважних органах, однак, може стверджувати про духовне єднання та волевиявлення сторін мати взаємні права та обов`язки перед церквою.

Стосовно посилань позивача ОСОБА_1 назвукозапис розмови ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_4 , яка не є учасником справи, та відповідача ОСОБА_5 , що міститься на компакт-диску, який було відтворено в судовому засіданні, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.302 та ч.1 ст.307 Цивільного кодексу України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини; фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_5 згоди на проведення аудіозапису розмови не надавав, про що свідчить в свої письмових поясненнях, а тому суд вважає даний доказ недопустимим та не приймає його до уваги.

Суд приймає до уваги той факт, що згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2008 року, що зареєстрована в Журналі реєстрації вихідних документів приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Корнік Дар`ї Анатоліївни за реєстровим №173/2-10, на яку міститься посилання у договорі найму (оренди), остання стверджувала той факт, що в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, грошові кошти, що будуть витрачатися нею для оплати за користування нежитловим приміщеннями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та є особистою приватною власністю, особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, які будуть витрачені мною для оплати, відсутні. Дана заява є невід`ємною частиною договору оренди від 17 листопада 2008 року, де Орендодавцем виступав померлий ОСОБА_9 , а орендарем - ОСОБА_1 . Ця заява прямо протирічить як факту проживання однією сім`єю даних осіб, так і ведення спільного побуту і наявність між особами відносин, притаманних подружжю, як того вимагає практика Верховного Суду.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в частині встановлення фактів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 не підтверджені належними та допустимими доказами, і тому задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог про визнання права власності суд зазначає наступне. Недоведеність факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з урахуванням правової визначеності та практики Верховного Суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки сторонами не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї та судом такі обставини не встановлено, а тому відсутні підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідно, також відсутні підстави для визнання об`єктів, зазначених у позовних заявах, спільною сумісною власністю сторін, а також для її поділу. Окремо суд зазначає, що з урахуванням принципу диспозитивності судового розгляду, сторонами не ставилося питання щодо визначення статусу спільного майна сумісною власністю, як того потребує практика Верховного Суду.

Окрім того, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20), відступивши від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), що закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди всіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

У випадку відчуження одним з подружжя спільного майна проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 04 вересня 2019 року, справа № 204/8558/2014-ц).

У даній справі встановлено, що померлий ОСОБА_9 за життя здійснив відчуження об`єктів нерухомого майна згідно договорів дарування. Доказів на підтвердження недобросовісності дій з як з боку дарувальника, так і з боку обдарованих осіб суду не надано. Посилання позивача ОСОБА_1 на відсутність у ОСОБА_9 вільного волевиявлення та його нездатність керувати своїми діями через тяжку хворобу при укладанні правочинів щодо відчуження належного йому майна, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні приписів ЦПК України.

Окрім того, вимоги позивача за первинним позовом ОСОБА_1 щодо визнання права власності на частину об`єктів нерухомості задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з витребуваних копій реєстраційних справ, матеріалів нотаріальних справ в більшості випадків первинним документом, який засвідчував право власності померлого ОСОБА_9 , є договори дарування та приватизація (земельна ділянка АДРЕСА_3 , що належала померлому на підставі Державного акту про право власності серія ЯБ № 295998, виданого на підставі рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року № 3733 -ІV), які в силу приписів ст.57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю та поділу не підлягають, відповідно.

Також, серед іншого, витребувані матеріали містять низку договорів купівлі-продажу, в яких ОСОБА_9 як покупець за договором свідчив, що на момент їх укладання в зареєстрованому шлюбі не перебував, фактичних шлюбних відносин не мав (п.10 дублікату договору купівлі-продажу від 25.06.2008 року за реєстраційним №2317, п.10 дублікату договору купівлі-продажу від 25.06.2008 року за реєстраційним №2321).

Крім того, вивчивши матеріали витребуваних справ, суд звертає увагу на той факт, що первинними правовстановлюючими документами на нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_4 з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 01 були договори дарування від 25.12.2004 року, за якими ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_9 квартири під номерами 4 (реєстровий номер договору 7202), та квартири номер 28 (реєстровий номер 7199) по АДРЕСА_4 . В обох договорах відчужувач (дарувальник) довів до відома набувача (обдаровуваного), що вона у шлюбі не перебуває, не проживає ні з ким однією сім`єю, відчужувані квартири не є спільною сумісною власністю.

Надані позивачем висновок експерта №105/2021 будівельно-технічної та оціночної експертизи, що складений 16.02.2022 року експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.» ОСОБА_14 та висновок № 01-2022 судової будівельно-оціночної експертизи за результатами експертних досліджень за заявою ОСОБА_1 від 24.01.2022 року, виконаний судовим експертом Тінкован Раїсою Дмитрівною, не можуть бути прийняті судом з урахуванням відсутності позовних вимог щодо визначення цього майна об`єктом спільної сумісної власності.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. постанови ВП ВС 05.06.18, справа № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18); 11.09.19, справа № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та ін.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на пропуск ОСОБА_6 строку позовної давності за вимогою про визнання права власності на частину нежитлових приміщень магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_20 .

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на приписи, що містяться в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2013р. № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» заява позивача про поновлення строку позовної давності (частина п`ята статті 267 ЦК України) не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позов ОСОБА_6 , в тому числі і в частині визнання права власності є недоведеним.

Частинами першою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значимих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первинного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08 червня 2023 року.

Суддя

29.05.2023