Справа № 526/1802/23
Провадження № 2/526/492/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судових засідань Павленко Т.І.

адвокатів Михайловин Д.В., Рой І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гадяч цивільну справу № 526/1802/23 за позовом Фермерського господарства «Жито-3» до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про визнання поновленим та недійсним договору оренди,

в с т а н о в и в:

26 травня 2023 року Фермерське господарство «Жито-3» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про визнання укладеною додаткову угоду між ОСОБА_1 з однієї сторони та ФГ «ЖИТО-3» з іншої про поновлення договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2011 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0187 площею 2.3284 га, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Гадяцькому районі від 25.03.2012 за № 01990 на тих самих умовах і той самий строк та визнання відсутнім у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 права оренди вказаної земельної ділянки, державна реєстрація якого з номером запису про речове право 49961711 від 12 квітня 2023 року проведена на підставі договору оренди від 23 березня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою від 15.06.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі у порядку загального позовного провадження та надано строк відповідачам для надання відзиву на позов.

06 липня 2023 року від представника відповідача ФОП ОСОБА_2 адвоката Рой І. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому прохає відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач не надав суду доказів користування земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору. Також позивач виклав додаткову угоду в резолютивні частині позову, яку не надсилав ОСОБА_1 , тобто редакція угоди, яка надсилалася їй та редакція угоди, яка міститься в позовних вимогах позивача є різними. Позивач не надав суду листи, відповідно до яких ОСОБА_1 повідомляла ФГ «Жито-3» про відмову від поновлення договірних відносин.

27 липня 2023 року від ФГ «Жито-3» надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві.

03 серпня 2023 року від представника відповідача ФОП ОСОБА_2 адвоката Рой І. В. надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому вона зазначає, що строк дії договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем складав 10 років та діяв до 22.03.2022 року, а ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 уклали договір оренди 23 березня 2023 року, вже після закінчення дії договору оренди, тому позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

03 серпня 2023 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ФГ «Жито-3» адвокат Михайловин Д. В. просив задовольнити позовні вимоги, вказавши, що ФГ «Жито-3» 31 січня 2021 року до закінчення строку дії договору було направлено лист про намір поновити строк дії договору, додавши проект додаткової угоди та договір оренди. ОСОБА_1 у встановлений законом місячний термін не заперечила проти поновлення договору оренди землі, укладеного між нею і позивачем 01.03.2011 та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Гадяцькому районі 25.03.2012 за № 01990, за результатом розгляду листа та додаткової угоди. При цьому позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, сплачує орендну плату. При цьому всі кошти особисто отримувала відповідач ОСОБА_1 . Окрім того, 23 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідач ФОП ОСОБА_2 з іншої - уклали договір оренди щодо оренди спірної земельної ділянки. Право оренди зареєстроване в державному реєстрі речових прав 12 квітня 2023 року за номером 49961711. Оскільки відповідач ОСОБА_1 порушила права та законні інтереси ФГ «Жито-3» під час реалізації останнім переважного права на поновлення договору оренди на новий строк та після поновлення договору в силу закону - не укладає додаткову угоду до договору, яка є обов`язковою та уклала договір оренди на цю ж земельну ділянку з ФОП ОСОБА_2 , що унеможливлює реєстрацію права оренди за ФГ «Жито-3», тому просить поновити договір оренди на тих самих умовах і на той самий строк.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позов не надала.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 адвокат Рой І. В. заперечила щодо задоволення позовних вимог ФГ «Жито-3» вказавши, що ОСОБА_1 завчасно повідомила «Жито-3» про відсутність наміру продовжувати з ними договірні відносини та просила не обробляти її земельну ділянку і повернути назад в належному стані. Позивач ФГ «Жито-3» не надало доказів продовження користування спірною земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору 22.03.2022 року, таких як здійснення обробітку ґрунту, посів, внесення мінеральних добрив, даних про збір врожаю та перевезення його з поля, реалізації вирощеної продукції, витяги з податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи щодо сплати податку по земельній ділянці. Позивачем факт продовження належного користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору не доведено, пміж тим даною земельною ділянкою користувався ФОП ОСОБА_3 . Наданий до суду видатковий касовий ордер про сплату орендної плати за 2022 рік є неналежним доказом, оскільки в ньому відсутні обов`язкові реквізити: графа, де значиться найменування підприємства, /сума словами/підпис керівника, підпис головного бухгалтера, одержав словами, дата одержання, документ, що посвідчує особу та інше. Також видаткова накладна не засвідчена печаткою, підпис ОСОБА_1 невідомо ким виконаний, вона заперечує отримання орендної платив 2022 році. З цих підстав адвокат Рой І. В. просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а також в зв`язку з обранням неналежного способу захисту. В свою чергу повідомила, що ФОП ОСОБА_3 обробляє дану земельну ділянку з 2022 року та сплачує ОСОБА_1 орендну плату.

Судом встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2.3284 га з кадастровим номером :00:003:0187 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №333363187 від 24.05.2023.

01 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ФГ «Жито-3» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2.3284 га з кадастровим номером :00:003:0187, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Гадяцькому районі від 25.03.2012 за № 01990, яка розташована на території Краснознаменської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 35 044,02 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній, відробітковій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1051, 32 грн.

Згідно п. 8 договору, останній укладений на 10 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно пункту 42 вказаного договору, він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Вказаний договір був зареєстрований 25 березня 2012 року, тому 25 березня 2022 року є останнім днем дії договору.

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 направила ФГ «Жито-3» заяву в якій просила не обробляти її земельну ділянку і передати їй в належному стані. Вказану заяву ФГ «Жито-3» отримало 21.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

31 січня 2022 року голова ФГ «Жито-3» направив ОСОБА_1 лист - повідомлення про намір продовжити дію договору оренди земельної ділянки від 1 березня 2011 року.

19 січня 2023 року ОСОБА_1 направила голові ФГ «Жито-3» заяву про небажання поновлювати дію договору, так як має намір на власний розсуд розпоряджатися земельною ділянкою.

23 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.04.2023.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33

Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та одинадцятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою - п`ятою цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа - повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Так, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду лист - повідомлення від 31.01.2022, адресований орендодавцю ОСОБА_1 про намір скористатись переважним правом на укладення (поновлення) договору оренди землі, проєкт додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №16 від 01.03.2011, фіскальний чек від 31.01.2022, накладну квитанцію про відправлення від 31.01.2022, де одержувачем зазначено ОСОБА_1 , а відправником ФГ «Жито-3» ; видаткові касові ордери від про виплату орендної плати за 2021 та за 2022 рік на суму 1745, 87 грн, де одержувачем зазначено ОСОБА_1 .

Проте, позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 вказаних листа - повідомлення та проєкту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №16 від 01.03.2011.

Щодо посилання позивача на продовження користування земельною ділянкою та здійснення ним оплати за оренду спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 року у справі №21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерского обліку, і свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Преамбулою Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, визначено, що це Положення розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами.

У пункті 3 Положення визначено, що касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції - це операції операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Відповідно до пункту 5 Положення суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків.

Відповідно до пункту 26 Положення - видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки.

Відповідно до пункту 27 Положення - касир вимагає пред`явити паспорт/е-паспорт або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам установи/підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одержувачі пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, та розписуються у відповідній графі документа.

Відповідно до пункту 32 Положення, прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості заповнюються бухгалтером (відповідальною особою установи/підприємства, на яку покладено обов`язок з оформлення цих документів) у будь-який спосіб, який забезпечив би належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.

У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється. Приймання і видача готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються. Реквізити у видатковому ордері "Одержав", "Дата", "Сума", "Підпис одержувача", дані документа, що засвідчує особу отримувача, які заповнюються отримувачем готівки (додаток 3 до цього Положення) та в прибутковому ордері "Прийнято від" не заповнюються в касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених установою/підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, платіжними інструментами, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі). Інші реквізити в касових ордерах та видаткових відомостях є обов`язковими до заповнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки надана позивачем копія видаткового касового ордеру від 12.12.2022 не відповідає вищевказаному Положенню щодо видачі готівки з кас за видатковими касовими ордерами, а саме не містять найменування підприємства, прізвища та ініціалів головного бухгалтера, який його видав, печатку підприємства, також не містять найменування, номер, дату та місце видачі документа, який засвідчує особу одержувача, тому суд вважає, що він є неналежним доказом сплати ФГ «Жито-3» ОСОБА_1 орендної плати за її земельну ділянку.

Щодо твердження позивача про те, що ОСОБА_1 у місячний строк як до закінчення строку дії договору так і після його закінчення не висловила заперечень у поновленні договору оренди землі, тому вказаний договір є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, суд вважає його безпідставним виходячи з наступного.

Так, судом також встановлено, що 17 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача про те, що не бажає продовжувати орендні відносини з ФГ «Жито-3», в зв`язку з чим просила спірну земельну ділянку не засівати та повернути їй, що підтверджується копією її заяви.

Вказану заяву ФГ «Жито-3» отримало 21.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким, чином, ОСОБА_1 виразила своє волевиявлення не продовжувати термін дії договору оренди з позивачем, про що повідомила орендаря за кілька місяців до закінчення договору оренди, тобто до 25 березня 2022 року та просила не обробляти належну їй земельну ділянку, про що позивач був належним чином повідомлений.

Твердження позивача про те, що ФГ «Жито-3» продовжувало користуватись вказаною земельною ділянкою після 25 березня 2022 року також не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки позивачем не було надано жодних доказів здійснення обробки ґрунту, вирощування сільськогосподарських культур (посів, внесення мінеральних добрив, засобів захисту рослин, збору врожаю та його перевезення як з поля, так і на реалізацію), реалізації вирощеної продукції, витягів з податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи щодо сплати податку по спірній земельній ділянці.

Таким чином, позивачем факт продовження належного користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору не доведено.

Окрім того, ОСОБА_1 19.01.2023 повторно було направлено заяву ФГ «Жито-3» про небажання поновлення дії договору про оренду її земельної ділянки, яку позивач отримав 31.01.2023.

Суд вважає, що у зв`язку з тим, що орендодавець ОСОБА_1 до та після закінчення строку дії договору оренди землі від 01.03.2011 року висловила своє небажання продовжувати строк дії договору і не підписала додаткову угоду до нього, тому передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося, а отже, відсутні підстави для задоволення в цій частині позовних вимог ФГ «Жито-3».

Також, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 23.03.2023 року було укладено договір оренди землі б/н, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3284 га, кадастровий номер :00:003:0187, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, номер запису про інше речове право 49961711 від 12.04.2023 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав за №329390971.

Щодо вимоги ФГ «Жито-3» про визнання відсутнім у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 права оренди вказаної земельної ділянки, суд вважає, що вказана вимога позивача є неналежним способом захисту своїх прав, виходячи з наступного.

Так, у разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року справа №365/396/17.

Позивач, обгрунтовуючи вказані вимоги, посилається на п. 8.45 постанови Верховного Суду України від 25.01.2022 року у справі 143/591/20, де вказано, що якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та з боку наступного орендаря (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права).

Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, пункти 6.12, 6.14). Судове рішення про визнання відсутнім права відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Однак у п. 8.44 вказаної постанови Верховного Суду на яку посилається позивач - у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.

Отже, такий спосіб захисту застосовується, якщо новий договір оренди укладено та зареєстровано під час дії оренди з первинним орендарем.

Судом встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між ФГ «Жито-3» та ОСОБА_1 сплив 25.03.2022 року, а ФОП ОСОБА_2 з ОСОБА_1 уклав договір оренди 23 березня 2023 року, тобто через рік після закінчення дії договору оренди, який, як встановлено судом поновленим не був, тому вимоги ФГ «Жито-3» про визнання відсутнім у ФОП ОСОБА_2 права оренди вказаної земельної ділянки не підлягають до задоволення, оскільки є неналежним способом захисту своїх прав.

Окрім цього суд зауважує, що поновлення дії договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах за якою орендар отримує лише 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 1745,87 грн. є явно не справедливим по відношенню до ОСОБА_1 , яка тривалий час отримувала мізерну, порівно з іншими орендодавцями, орендну плату, тому спонукання її до продовження оренди та поновлення договору оренди на тих самих умовах не відповідає засадам справедливості та розумності.

Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України і має право вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою відповідно до норм чинного законодавства.

Зважаючи на обрання позивачем неналежного способу захисту та безпідставність позову, суд не вбачає достатніх правових підстав для поновлення договору оренди і вважає, що позовну заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позовні вимоги Фермерського господарства «Жито-3» до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про визнання поновленим та недійсним договору оренди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Фермерське господарство «Жито-3», юридична адреса: 37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Вокзальна, 1, Код .

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 .)

Повний текст рішення складено 11 грудня 2023 року.

Головуюча: Л. В. Максименко