ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18436/20

Провадження № 22-ц/4820/1056/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/18436/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка подана представником - адвокатом Ребриком Андрієм Михайловичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по відсотках за користування кредитними коштами та інфляційних втрат.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, пояснення представника позивача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом та просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами по договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.01.2008 року в розмірі 30973,87 доларів США та інфляційні втрати у розмірі 87627,30 грн., а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував , що 25 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 45000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 січня 2018 року, згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до Кредитного договору), якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 13,90% річних.

Також сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом (п.1.3.1 Кредитного договору).

Відповідач не здійснював щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року у справі №2/2218/2473/11 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку було стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 355279 грн. 76 коп. а також судові витрати по 606 грн. 67 коп. з кожного.

Однак, вказане рішення суду не виконано а тому, позивач звернувся до суду із цим позовом та просив його задоволити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2023 року вказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» три відсотки річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 31975,18 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 480,10 грн.

АТ «УкрСиббанк» не погодилося із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову, оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі.

На думку апелянта при ухваленні рішення суд прийшов до помилкового висновку, що вимоги банку підлягають задоволенню на підставі ст. 625 ЦК України в гривнях, виходячи від розміру заборгованості визначеному саме у резолютивній частині рішення від 08.06.2011року, яким було стягнуто заборгованість в розмірі 355279,76 грн., без зазначення суми боргу чи еквіваленту в іноземній валюті. На думку апелянта, саме по собі рішення суду не змінює валюту зобов`язання, не змінює суті правовідносин, а лише захищає права позивача.

Апелянт вказує, що в мотивувальній частині рішення суд визначив розмір простроченого зобов`язання в іноземній валюті. Отже вважає доведеним та встановленим фактом, який не підлягає доказуванню - розмір боргу відповідача, а також те, що зобов`язання визначено у іноземній валюті з еквівалентом у гривнях.

Висновок суду про стягнення трьох відсотків річних у гривні не узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.01.2022року по справі № 204/3530/21, в якій викладені чіткі висновки щодо можливості нарахуванням відсотків по ст. 625 ЦК України на суму невиконаного зобов`язання у валюті договору (незалежно від факту стягнення заборгованості у національній валюті). Позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних заборгованості за кредитним договором є відмінними від вимог про стягнення трьох процентів річних від суми боргу за рішенням суду.

Також поза увагою суду залишився той факт, що сторони при укладенні кредитного договору визначити і погодили розмір процентів за користування кредитом понад встановлений термін і цей розмір - процентна ставка збільшена в два рази від ставки, визначеної за користування кредитом.

Вважає апелянт також помилковою відмову у стягненні інфляційних втрат з посиланням на те, що втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таке мотивування могло б мати місце у випадку задоволення вимоги банку щодо стягнення 3% річних у валюті зобов`язання, оскільки судом було стягнуте боргове зобов`язання у гривні, то такий висновок суперечить попереднім висновкам суду.

Отже, оскільки при вирішенні спору суд дав невірну оцінку наданим позивачем доказам, невірно застосував норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а також неправомірно не врахував правові висновки, що вже встановлені в судових рішеннях, якими вирішувалися спори з аналогічними правовідносинами, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині скасувати з ухваленням нового судового рішення в цій частині з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 25.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами договору банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 45000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24.01.2018 року, згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до Кредитного договору). За користування кредитом протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, позичальник сплачує проценти в розмірі 13,90% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору.

У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони досягли згоди, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом (п.1.3.1 Кредитного договору).

Відповідно до додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно п.1.3.4 Кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Однак, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, не здійснював щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк вказаний у договорі.

В зв`язку з цим банк в 2011 році звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року у справі №2/2218/2473/11 солідарно стягнуто з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 355279 грн 76 коп. а також судові витрати по 606 грн 67 коп з кожного.

На даний час рішення суду не виконано.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

При цьому наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Як вбачається з рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк», звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просив суд стягнути заборгованість зе кредитним договором в гривні в сумі 350131,97 грн. по кредиту та 5147,79 пені, в загальній сумі 355279 грн 76 коп.

Такий позов рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року було задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість по кредиту в сумі в сумі 355279 грн 76 коп.

Отже, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривні, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №340/385/17.

При цьому в цій же постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що в такому випадку на вказану суму заборгованості в гривні, яка стягнута на користь позичальника саме в гривні, хоча валютою зобов`язанні була іноземна валюта, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховується індекс інфляції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові в стягненні інфляційних втрат з тих підстав, що відповідачем порушено грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті.

Такі висновки суду не відповідають обставам справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині щодо неправомірності рішення суду у відмові в позові про стягнення інфляційних втрат заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат наданого банком, позивачем розраховано суму боргу - 355279,76 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з липня 2017 року по липень 2020 року, тобто по день подачі позову в межах строку позовної давності і розмір інфляційних втрат за цей період складає 87627,3 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем жодним чином не спростовано, його заява про застосування строків позовної давності при вирішенні спору в цій частині не може бути прийнята судом до уваги, так як позивачем здійснено розрахунок в межах позовної давності, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 87627,3 грн. інфляційних втрат внаслідок порушення виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед банком.

В той же час що стосується доводів апеляційної скарги про неправомірність судового рішення в частині часткового задоволення позову про стягнення в порядку ст. 625 ЦК України відсотків за порушення грошового зобов`язання, то такі доводи слід відхилити.

Посилання апелянта на мотивувальну частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року, в якій визначено розмір боргу по кредиту в іноземній валюті, а тому на думку апелянта підлягає застосуванню п. 1.3.1 кредитного договору щодо визначення розміру процентів за користування кредитними коштами в іноземній валюті в подвійному розмірі в разі прострочення суми боргу є необгрунтованими.

Як вказано вище, звертаючись до суду в 2011 році з позовом про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 банк просив суд стягнути заборгованість в гривні в сумі 350131,97 грн. по кредиту та 5147,79 пені, в загальній сумі 355279 грн 76 коп. Такий позов було задоволено і суму боргу за кредитом стягнуто саме в гривні

Отже позивач обрав валюту зобов`язання в гривні та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривні, а відтак з дати ухвалення судового рішення про стягнення боргу валютою заборгованості за кредитним договором №0 від 25.01.2008 року стала національна валюта України - гривня, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №340/385/17.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку не може бути застосовано при вирішенні спору п. 1.3.1 кредитного договору та нараховано відсотки за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в іноземній валюту, як це зробив позивач.

При цьому позивач здійснював розрахунок процентів за порушення грошового зобов`язання з суми боргу станом на липень 2020 року, визначеній в іноземній валюті, а саме з суми боргу за кредитом - 38999,69 доларів США та визначив розмір цих відсотків в сумі 30973,87 доларів США станом на липень 2020 року.

В позовній заяві банк просив стягнути проценти частково 4064,89 доларів США.

В той же час, як встановлено судом, розмір боргу за кредитом відповідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2011 року у справі №2/2218/2473/11 та правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №340/385/17 складає 355279 грн 76 коп. в валюті гривні, а тому позовні вимоги банку в цій частині є необгрунтованими.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період з 23 липня 2017 року до 23 липня 2020 року, тобто за 1095 днів у межах позовної давності в сумі 31975,18 грн. (сума боргу за рішенням суду від 08 червня 2011 року х 1095 (кількість днів прострочення виконання рішення суду з урахуванням спливу позовної давності) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (355 279,76 грнх 3 х 1095 днів / 365 днів / 100 = (період з 23 липня 2017 року до 23 липня 2020 року)).

Отже рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає скасуванню і рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Позов АТ «УкрСибанк» заявлено з ціною 922388,58 грн. та задоволено на суму 119602,48, тобто на 13% (119602,48х100: 922388,58).

При подачі позову банком було сплачено судовий збір в сумі 13835,83 грн. та при подачі апеляційної скарги 20753,75 грн., разом 34589,58 грн.

Тому з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСибанк» слід стягнути судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 4496,65 грн. (34589,58х13%).

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу

На виконання приписів ч.3 ст.137, ч.8 ст.141 ЦПК Українипредставником позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту виконаних робіт, договору про надання правничої допомоги чи іншого правочину, в якому сторони визначили вартість послуг адвоката, а тому суд позбавлений можливості визначити їх розмір, співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін.

При цьому в апеляційній скарзі апеллянтом не наведено жодних обгрунтувань неправомірності рішення суду в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької о бласті від 10 березня 2023 року в частині відмови в позові про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача інфляційних втрат в сумі 87627,3 грн та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) інфляційні втрати в сумі 87627,3 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 4496,65 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова