П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Київ

Справа №758/12413/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4237/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Якимець О.І. 07 лютого 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 14 лютого 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення виплати страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 28824,53 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26 жовтня 2020 року між відповідачем та третьою особою ОСОБА_2 було укладено договір страхування транспортного засобу. 21 березня 2021 року під час керування автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , влетіло каміння та пошкодило лобове (вітрове) скло та вітрову плівку капоту транспортного засобу. Про настання такої події позивач повідомив відповідача. Вартість витрат на відновлення пошкоджень становить 28624,53 грн. Позивач звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування, оскільки настала страхова подія, однак відповідач не визнав таку подію страховим випадком та відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки автомобіль мав ідентичні пошкодження на момент страхування транспортного засобу. Позивач вважає таку відмову неправомірною, оскільки вказане суперечить умовам укладеного договору, нормам Закону України «Про страхування» та ЦК України.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення виплати страхового відшкодування - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договір страхування транспортного засобу є правомірним та не припинив чинність станом на 21 березня 2021 року, однак подія не визнана відповідачем страховим випадком, а відтак відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування у відповідності до умов договору від 26 жовтня 2020 року, а тому у позові про стягнення страхового відшкодування необхідно відмовити повністю.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача про те, що страхове відшкодування містить витрати пов`язані із ремонтом пошкодженої захисної плівки капоту при події 21 березня 2021 року, адже про таке пошкодження не було заявлено вигодонабувачем під час повідомлення про подію 23 березня 2021 року, що підтверджено заявою від 26 березня 2021 року. Будь-яких інших фактичних даних, які б мали значення для справи суд не встановив.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду є незаконним та таким, що не ґрунтується на правових засадах, суперечить умовам договору страхування та правовим висновкам Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.

Представник позивача зазначає, що є необґрунтованими доводи відповідача про те, що застрахований автомобіль на момент укладання договору страхування нібито мав ідентичні пошкодження вітрового (лобового) скла, через що у виплаті страхового відшкодування було відмовлено. Позивач наголошує, що на момент укладання договору страхування автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 не мав жодних механічних пошкоджень, при цьому навіть було застраховане додаткове обладнання (п. 7 Договору страхування).

Також представник позивача вважає висновок спеціаліста від 19 квітня 2021 року щодо визначення причин настання страхового випадку, що має ознаки страхового випадку, який виконаний ОСОБА_3 , є неналежним доказом, оскільки ОСОБА_3 вийшов за межі типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, і не склав аварійний сертифікат. Також зазначає, що виконавець дослідження вказав на те, що пошкодження автомобіля не могли утворитись за вказаних обставин та надана інформація є неправдивою, при цьому ОСОБА_3 особисто не оглядав транспортний засіб, ні в момент укладення договору страхування, ні в пошкодженому стані.

За таких обставин, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки предмету, меті та змісту договору страхування, залишив без уваги чисельні порушення отримання відповідачем доказів, які стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також постановити окрему ухвалу в порядку ч.1 ст. 262 ЦПК України щодо порушення законодавства в діяльності ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ОСОБА_4 вказує на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення. В свою чергу доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача подав відповідь на відзив, доводи в якій є ідентичними доводам наведеним в апеляційній скарзі.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

По суті спірних правовідносин апеляційним судом встановлено, що 26 жовтня 2020 року між відповідачем (страховик) та третьою особою ОСОБА_2 (страхувальник, власник автомобіля) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 134298а0ка (далі - договір, договір від 26 жовтня 2020 року). Вигодонабувач позивач. Застрахований транспортний засіб - «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 . Страхові ризики/страхові випадки: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій (п. п. 9, 24.2 договору).

Так, 21 березня 2021 року сталась подія із транспортним засобом «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме, при русі у вітрове скло автомобіля потрапив камінець, внаслідок чого пошкоджено вітрове скло автомобіля. Із заявою-зверненням про подію та на виплату позивач звернувся до відповідача 23 березня 2021 року. Дані обставини підтверджено заявою від 26 березня 2021 року про подію та на виплату за договором від 26 жовтня 2020 року.

Відповідно до рахунку щодо надання технічного обслуговування пошкодженого транспортного засобу від 26 березня 2021 року № СМУ00008261 сума відновлювального ремонту становить - 28824,53 грн.

19 квітня 2021 року ОСОБА_3 складено висновок спеціаліста щодо визначення причин настання події, що має ознаки страхового випадку. Під час складення висновку були використані матеріали - фотоматеріали (дата створення 26 березня 2021 року та 29 жовтня 2020 року відповідно). Під час оцінки результатів дослідження пошкодження вітрового скла під час огляду автомобіля, спеціалістом було встановлено, що таке пошкодження є аналогічним пошкодженню, яке існувало при огляді автомобіля на момент здійснення страхування. Крім того, після здійснення огляду транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , спеціалістом зроблено висновок про те, що пошкодження заявлені страховиком не могли утворитись за обставин, зазначених страхувальником.

20 квітня 2020 року страховик повідомив страхувальника про відмову визнання події від 21 березня 2021 року страховим випадком та виплату страхового відшкодування, у зв`язку із тим, що пошкодження було наявним на момент укладення договору, що підтверджено фотографіями, які є невід`ємною частиною договору від 26 жовтня 2020 року та висновком спеціаліста від 19 квітня 2021 року. Відмова прийнята у відповідності до п. п. 29.4.1, 29.4.14 договору.

Позивач, як вигодонабувач за договором, не погодившись із такою відмовою, вважає її безпідставною та такою, що умисно здійснена з метою уникнення сплати страхового відшкодування, звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 6 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, від 21 березня 2018 року у справі №760/14438/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 554/5323/14, від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц та Об'єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2021 року у справі №904/2073/19.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 982 цього Кодексу істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 6 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для судузаздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наведених вище обставин справи вбачається, щопідставою для відмови у виплаті страхового відшкодування було подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про факт (обставини).

Так, відповідно до пунктом 33.9 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 26 жовтня 2020 року, невід`ємною частиною договору є фотографії транспортного засобу, зроблені страховиком (представником) у разі проведення огляду транспортного засобу під час укладення договору.

Відповідно до п. 20 договору, огляд та фотографування застрахованого транспортного засобу здійснила ОСОБА_5 , 29 жовтня 2020 року, що підтверджується підписом третьої особи - ОСОБА_2 .

При укладені договору від 26 жовтня 2020 року було виявлено пошкодження згідно з фотографіями транспортного засобу (з урахуванням пункту 33.9 Договору) ( п. 21 договору).

Згідно з пунктом 29.4.1, 29.4.14 договору підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є, зокрема: вартість ремонтних робіт та/або вартість запчастин, що підлягають заміні, які не пов`язані з усуненням пошкоджень, що викликані страховим випадком; вартість витрат, пов`язаних з некомплектністю або наявністю пошкоджень запасних частин чи вузлів транспортного засобу, що були виявлені при огляду транспортного засобу під час укладення договору та/або при повторного огляд транспортного засобу, та зафіксовані на фотографіях транспортного засобу.

Відповідно до п. 29.5.3 договору підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт (обставини).

Дійсність договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 134298а0ка від 26 жовтня 2020 рокусторонами не оспорювалась.

Отже, у даній справі підставою для здійснення страхового відшкодування є настання страхового випадку.

Разом з цим, судом встановлено, що за результатами аналізу наявних в матеріалах справи документів Страхувальником було встановлено, що при прийнятті транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 на страхування, як свідчать фото зроблені перед укладенням договору страхування, він вже мав пошкодження , в тому числі на вітровому склі. Таким чином, вартість вітрового скла транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 не може бути включена до рахунку суми страхового відшкодування за заявленим випадком, оскільки деталь вже потребувала заміни ще на момент укладення договору. Відповідно до п. 29.4 договору страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування вартості ремонтних робіт та/або вартість запчастин, що підлягають заміні, які не пов`язані з усуненням пошкоджень, що викликані страховим випадком; вартість витрат, пов`язаних з некомплектністю або наявністю пошкоджень запасних частин чи вузлів транспортного засобу, що були виявлені при огляду транспортного засобу під час укладення договору та/або при повторного огляд транспортного засобу, та зафіксовані на фотографіях транспортного засобу.

На підставі наведеного та керуючись п.п.29.4.1, 29.4.14 Договору, АТ «СК «АРКС» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо відмови у здійсненні страхової виплати узгоджуються з положеннями договору та положеннями ст. 26 Закону України «Про страхування».

Доводи апеляційної про те, що на момент укладання договору страхування автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 не мав жодних механічних пошкоджень, при цьому навіть було застраховане додаткове обладнання, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, пунктами 20 та 21 Договору, в яких зазначається, що огляд та фотографування застрахованого транспортного засобу здійснила ОСОБА_5 , 29 жовтня 2020 року, та що при укладені договору від 26 жовтня 2020 року було виявлено пошкодження згідно з фотографіями транспортного засобу (з урахуванням пункту 33.9 Договору). Вказаний договір підписаний третьою особою ОСОБА_2 , а отже вона погодилась зі всіма пунктами та умовами вказаного договору, зокрема, з тим, що на момент укладення договору транспортний засіб мав механічні пошкодження. Договір недійсним не визнавався.

Посилання в апеляційній скарзі на те, щовисновок спеціаліста від 19 квітня 2021 року щодо визначення причин настання страхового випадку, що має ознаки страхового випадку, який виконаний ОСОБА_3 , є неналежним доказом, оскільки ОСОБА_3 вийшов за межі типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, і не склав аварійний сертифікат, суд апеляційної інстанції також до уваги не приймає, виходячи з такого.

Відповідно до п.п. 11,12 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 року № 8 (чинного на момент складення аварійним комісаром висновку спеціаліста) підставою для з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків є заява страховика (страхувальника). З`ясування обставин і причин настання страхового випадку провадиться на підставі заяви страховика (страхувальника), наданих ним матеріалів, а також матеріалів і документів, які аварійний комісар має право вимагати.

На підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат.

Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

В аварійному сертифікаті зазначаються достовірні дані, які підтверджують об`єктивну інформацію про обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. (п.п. 16,17 положення).

Колегія суддів вважає, що Висновок спеціаліста, складений аварійним комісаром ОСОБА_3 , за своєю суттю є аварійним сертифікатом, оскільки в ньому аварійним комісаром здійснена об'єктивна оцінка обставин і причин настання страхового випадку та зазначено, що пошкодження, які були заявлені страхувальником, не могли утворитись за обставин зазначених ним, оскільки пошкодження вітрового скла під час огляду на СТО (після 21 березня 2022 року) мають аналогічні пошкодження з огляду здійсненому при страхуванні транспортного засобу.

Оскільки страховий комісар фактично прийшов до висновку про відсутність страхового випадку, то визначення розміру заподіяної шкоди в даному випадку є недоцільним, а тому аварійним комісаром не визначалась.

Доводи позивача про те, що аварійний комісар не оглядав пошкоджений транспортний засіб, відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до п. 11 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 року № 8 (чинного на момент складення аварійним комісаром висновку спеціаліста) з`ясування обставин і причин настання страхового випадку провадиться аварійним комісаром на підставі заяви страховика (страхувальника), наданих ним матеріалів, а також матеріалів і документів, які аварійний комісар має право вимагати. Тобто, огляд пошкодженого транспортного засобу не є обов`язковим.

В той же час, позивач, заперечуючи проти висновку спеціаліста щодо причин настання події не надав доказів на підтвердження обставин настання події та будь-яких клопотань про проведення експертного дослідження, на підставі ухвали суду, щодо визначення причини настання події та розміру заподіяної шкоди не заявляв.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував закон що їх регулює, та дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі щодо постановлення окремої ухвали в порядку ч.1 ст. 262 ЦПК України щодо порушення законодавства і діяльності відповідача, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 5-7 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції при вирішенні спору не виявлено порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи ПрАТ «СК «АРКС», а тому підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені позивачем судові витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук