Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3104/23
Провадження № 2/553/2945/2023
У Х В А Л А

Іменем України

13.12.2023м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Фоміна Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про самовідвід судді Фоміної Юлії Володимирівни у цивільній справі №553/3104/23 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, в провадження судді Ленінського районного суду м. Полтави Фоміної Ю.В. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 21.11.2023 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.12.2023 року о 9.30 годині.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщоє інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37, 38 даного Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч.3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Порядок розгляду питання про самовідвід регламентований положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України, якими визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє самовідвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.9 ст.40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Cт. 56 Закону України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України.

Ст.15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до n.l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) /ВП), § 98).

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка ОСОБА_1 , обгрунтовує тим, що з початком збройної агресії рф задля збереження свого життя та життя дітей, вона була вимушена покинути дім у м. Харкові та переїхати до м. Хмільник Вінницької області, а потім до м. Полтави, де і мешкає як внутрішньо переміщена особа, позивачі були позбавлені звичного укладу життя та іншого.

Проаналізувавши предмет та підстави позову, вважаю за необхідним заявити самовідвід з метою уникнення подальших сумнівів у сторін у неупередженості судді Фоміної Ю.В., яка також з початком збройної агресії рф задля збереження свого життя та життя своєї дитини, була вимушена покинути своє постійне місце мешкання в іншому регіоні та переїхати до м. Полтава, де і мешкає як внутрішньо переміщена особа, а отже з аналогічних підстав постраждала від збройної агресії рф.

Оскільки суддя, який сам постраждав від збройної агресії рф, не може вважатися безстороннім з погляду стороннього спостерігача, з метою забезпечення високого рівня довіри громадян до суду та усунення в подальшому обставин, які б могли вплинути на об`єктивний розгляд справи і недопущення недовіри до правосуддя, в тому числі, з метою недопущення будь-яких сумнівів під час примусового виконання рішення українського суду про стягнення шкоди з країни-агресора, щодо легітимності відповідного рішення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Фоміної Юлії Володимирівни, - задовольнити.

Відвести суддю Фоміну Юлію Володимирівниу від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди,

Передати справу до канцелярії Ленінського районного суду м. Полтави для виконання вимог процесуального закону відповідно до ч. 3 ст. 14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. В. Фоміна