ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5440/23Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/481/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря - Романської К.М.

прокурора - Савка М.В.

та сторін - представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.О., представника КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради - Кузишин М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5440/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Валентина Олексійовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 28 березня 2023 року, у справі за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2023 року генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування.

В обґрунтування заяви посилається на те, що у ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року заяву задоволено.

Зобов`язано надати психіатричну допомогу в примусовому порядку шляхом госпіталізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради для стаціонарного лікування.

Рішення підлягало до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.О. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заяви генерального директора КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_1 у примусовому порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що задоволення заяви про госпіталізацію було прийнято у зв`язку із тим, що у ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

Проте дане твердження не підтверджено належними доказами, а недотримання норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів у ОСОБА_1 . Діагностовано: біполярний афективний розлад, маніакальний епізод. Документи, які підтверджують недієздатність ОСОБА_1 та документи, які підтверджують анамнез психіатричного захворювання до заяви не долучалося.

До поданої заяви не було долучено протокол психіатричного огляду № 100-1/о, стосовно чого зверталася увага суду і на відсутність якого суд не звернув жодної уваги, що є суттєвим недоліком судового розгляду.

В сукупності це означає, що не було доведено як наявність тяжкого психічного захворювання у ОСОБА_1 так і його недієздатність, як умову неспроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність

Також суд не взяв до уваги покази законного представника ОСОБА_2 , за якими ОСОБА_1 після його виписки із КНП «Тернопільська обласна комунальна клінічна психоневрологічна лікарня» не ночував вдома, а перебував у своєї знайомої, що суперечить її твердженню про неадекватність ОСОБА_1 та нібито крадіжки ним у неї грошей. Інші твердження законного представника про те, що ОСОБА_1 погрожує, виносить речі з квартири, ходить з ножем по вулиці, погрожує людям на вулиці, кричить до них, вночі не спить, кудись бігає, сам до себе говорить, б`ється головою об стіну є голослівними і такими, що не знайшли свого підтвердженням.

Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги інші негативні описи поведінки ОСОБА_1 викладені у анамнезі висновку, як нібито доконані факти, хоча такий опис залишився непідтвердженим доказами, що перетворює їх у припущення.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.О. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Прокурор Савка М.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської області Кузишин М.В. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук В.О. не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Також зазначила, що ОСОБА_1 з 21.11.2022 року по 02.12.2022 рік, з 07.02.2023 року по 07.03.2023 рік, з 22.03.2023 року по 28.04.2023 рік перебував на лікуванні в КНП "ТОКПЛ" ТОР.

ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча на їх поштову адресу були направлені судові повістки, які повернулись із відміткою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 поступив на стаціонарне лікування в умови 3-го психіатричного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 22 березня 2023 року шляхом доставлення у супроводі наряду поліції та матері, з приводу діагнозу: Біполярний афективний розлад, маніакальний епізод.

Зі змісту заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації. (а.с. 1)

Підставою для висновку були відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від матері ОСОБА_2 .

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 22 березня 2023 року, остання звернулася до генерального директора КНП «ТОКПЛ» Шкробота В.В. з проханням покласти на лікування її сина ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він поводить себе неадекватно, погрожує, виносить речі з квартири, ходить з ножем по вулиці, погрожує людям на вулиці, кричить до них. Вночі не спить, кудись бігає, сам до себе говорить, б`ється головою об стіну.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів ОСОБА_1 діагностовано: Біполярний афективний розлад, маніакальний епізод.

У зазначеному вище висновку комісії лікарів - психіатрів описано, що пацієнт в свідомості. Доступний мовному контакту, багатослівний. На запитання відповідає нецензурною лексикою. Мислення непослідовне, паралогічне, схильне до зісковзування та резонерства. Висловлює активні маячні ідеї відношення, впливу, переслідування. В розмові виражено злобний, негативістичний, підозрілий, внутрішньо-напружений, агресивний. Конфліктує з пацієнтами в палаті, з медичним персоналом відділення. Періодично сам до себе говорить. Не пояснює своєї поведінки вдома. Настрій злобний. Вольові процеси ослаблені. До свого стану критика відсутня. Інструкції медичного персоналу виконує вибірково.

З анамнезу встановлено, що психічним розладом страждає з 2013 року, відколи вперше стали відмічатись зміни в психічному стані пацієнта - були чергування станів із надмірною активністю, діяльністю, прискореністю, і станів пригнічення, апатії, повної відсутності бажання до діяльності. В манії пацієнт буває виражено злобним, агресивним, конфліктним, вчиняє крадіжки, розбійні напади, вживає алкоголь, погрожував молодій дівчині, яку зловив на вулиці розправою, зґвалтуванням, відрізав фаланги двох пальців рідній тітці, агресивний до матері, часто наносить їй тілесні ушкодження, погрожує розправою. У депресії відмічаються ідеї самозвинувачення, самоприниження, по кілька місяців не виходить з квартири, зі своєї кімнати. До пацієнта були застосовані примусові заходи медичного характеру. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, Буданівській ПЛ. Остання виписка із стаціонару 3 психіатричного відділення 2 тижні назад. Амбулаторно ліки не приймав. Поступив на стаціонарне обстеження та лікування з приводу погіршення психічного стану - зі слів матері впродовж останнього тижня перестав вночі спати, чіпляється до перехожих, погрожує, кричить до них, виносить речі з квартири, ходить з ножем по вулиці, включає голосно музику, сам до себе говорить, бився головою об стіну (а.с. 2).

Окрім того, старший інспектор СЮП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Бабішевич В. у заяві від 22 березня 2023 року про прийняти на стаціонарне лікування ОСОБА_1 повідомив, що 22 березня 2023 року ОСОБА_1 викинув пакет пелюсток з троянд перед Тернопільським РУП, вставав на коліна, викрикував незрозумілі речі, образливі слова в сторону громадян. У цей день перехожі неодноразово усно зверталися до поліції у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 чіплявся до них, викрикував незрозумілі речі, нецензурно ображав. Під час розмови останній повідомив, що шукає невідому жінку на ім`я ОСОБА_3 , називав імена міфологічних істот, не міг чітко сформулювати свою думку. Були прояви агресії, а саме - бився головою в стіну та різні предмети (а.с. 6).

Задовольняючи заяву генерального директора Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що госпіталізації ОСОБА_1 без його згоди, є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки підтверджено, що він хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Частиною першої статті 339 ЦПК України передбачено, що за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди, суд першої інстанції врахував вказані норми матеріального права і оцінивши у сукупності надані заявником докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Так, судом першої інстанції надано належну оцінку поданим доказам, зокрема, висновку комісії лікарів-психіатрів від 23.03.2023, згідно якого було встановлено, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, діагностовано - біполярний афективний розлад, маніакальний епізод, внаслідок якого вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби (визнаний судом недієздатним) на рівні, який забезпечує життєдіяльність.

У вказаному висновку також зазначено та не спростовано апелянтом, що що психічним розладом страждає з 2013 року, відколи вперше стали відмічатись зміни в психічному стані пацієнта - були чергування станів із надмірною активністю, діяльністю, прискореністю, і станів пригнічення, апатії, повної відсутності бажання до діяльності. В манії пацієнт буває виражено злобним, агресивним, конфліктним, вчиняє крадіжки, розбійні напади, вживає алкоголь, погрожував молодій дівчині, яку зловив на вулиці розправою, зґвалтуванням, відрізав фаланги двох пальців рідній тітці, агресивний до матері, часто наносить їй тілесні ушкодження, погрожує розправою. У депресії відмічаються ідеї самозвинувачення, самоприниження, по кілька місяців не виходить з квартири, зі своєї кімнати. До пацієнта були застосовані примусові заходи медичного характеру. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, Буданівській ПЛ. Остання виписка із стаціонару 3 психіатричного відділення 2 тижні назад. Амбулаторно ліки не приймав. Поступив на стаціонарне обстеження та лікування з приводу погіршення психічного стану - зі слів матері впродовж останнього тижня перестав вночі спати, чіпляється до перехожих, погрожує, кричить до них, виносить речі з квартири, ходить з ножем по вулиці, включає голосно музику, сам до себе говорить, бився головою об стіну.

Тому, не заслуговують на увагу посилання представника апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він є здоровим та не потребує лікування, оскільки комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради має спеціальні знання щодо природи та перебігу психічних захворювань, саме до їхньої компетенції віднесено визначення ступеня тяжкості психічного захворювання, можливих наслідків таких захворювань та способів їх лікування.

За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку, суд першої інстанції забезпечив дотримання при розгляді даної справи положень пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Крім цього, факт того, що ОСОБА_1 вчиняв чи виявляв реальні наміри вчинити дії, що становили безпосередню небезпеку для нього та оточуючих на момент примусової госпіталізації до психіатричного закладу підтверджується заявою старшого інспектора СЮП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Бабішевича В. від 22 березня 2023 року та заявою законного представника ОСОБА_2 від 22 березня 2023 року.

Також, як вбачається із пояснення у судовому засіданні лікаря закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 за останніх півроку вже втретє, у зв`язку з загостренням хвороби і вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що становили безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, госпіталізовано у психіатричний стаціонар в примусовому порядку, а саме з 21.11.2022 по 02.12.2022, з 07.02.2023 по 07.03.2023, з 22.03.2023 по 28.04.2023.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Валентина Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.06. 2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів