ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/51/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/702/21 Категорія: 310000000 Пічкур С. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Новікова О.М.

За участі секретаря Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ;

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради;

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ;

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Гордієнко О.В.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гордієнко Олександра Васильовича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року, постановлене під головуванням судді Пічкура С.Д. у залі № 1 Лисянського районного суду Черкаської області, 12.10.2022 року о 10 год. 20 хв., повний текст рішення складений 21.10.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради про визначення місця проживання дитини, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини , -

в с т а н о в и в :

20.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2019 року сторони уклали шлюб, який рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 26.08.2021 року розірвано.

В шлюбі мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживав з матір?ю, а з часом залишився проживати з відповідачем ОСОБА_2 .

Після припинення шлюбних відносин, позивач з відповідачем домовились, що син ОСОБА_4 тимчасово буде проживати з відповідачем, поки позивач облаштується із житлом, влаштується на роботу та домовиться про перебування сина у дитсадочку по місцю проживання.

Протягом всього часу ОСОБА_1 приїжджала до сина, надавала матеріальну допомогу (купувала одяг, іграшки, привозила продукти харчування) та брала участь у його вихованні.

З часом відповідач ОСОБА_2 почав перешкоджати їй у спілкуванні з сином, тому позивач вимушена була звернутися в органи опіки і піклування щодо вирішення перебування сина по місцю його проживання.

Відповідач ОСОБА_2 , з його пояснень, працює таксистом і більшість часу відсутній, сина доглядає його мати, яка має похилий вік.

До сина відповідач навмисно обмежив доступ, дозволяє собі недопустиму поведінку щодо позивача, проявляє насильницькі дії, як морального так і фізичного характеру.

Із 05.02.2021 року ОСОБА_1 стала проживати в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення та актом обстеження умов проживання, працює баристом у ФОП ОСОБА_5 , із місячним фондом заробітної плати 6080 грн.

По місцю проживання у дитячому навчальному закладі (ясла-садочок) № 678 Дарницького району м. Київ син ОСОБА_6 перебуває в обліковому складі і має змогу в будь-який час почати відвідування даної установи.

Однак, відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй у спілкуванні з сином, ігноруючи у виконанні висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 27.09.2021 року, що і стало причиною звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що вона має роботу, самостійних дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина.

Відповідач ніде не працює, немає самостійного доходу, зловживає спиртними напоями і майже не займається вихованням сина, умови проживання дитини не відповідають потребам віку дитини. За таких умов сину буде краще з матір?ю .

08.09.2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 05.09.2019 року по 26.08.2021 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В грудні 2020 року дружина, яка перебувала в смт. Лисянка, зникла з дитиною, в той час, коли він був в Києві на роботі.

ОСОБА_2 звернувся до поліції із заявою про розшук дружини та сина. На другий день з`ясувалось, що вона забрала дитину і поїхала до своїх родичів у м. Слов`янськ Донецької області, не попередивши його.

На даний час син постійно проживає з ним та його матір`ю, пенсіонеркою та перебуває на утриманні батька.

Матір дитини матеріально не допомагає, відвідує дитину рідко.

На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на його користь на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з 06.09.2021 року до повноліття дитини.

01.11.2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 05.09.2019 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.08.2021 року Лисянським районним судом Черкаської області шлюб між ними розірвано, ініціатором розірвання шлюбу стала його дружина.

На даний час його малолітній син ОСОБА_4 проживає з ним та його матір`ю в смт. Лисянка, відвідує ясла-садок «Ромашка» та повністю перебуває на утриманні батька.

Матір дитини, ОСОБА_1 проживає в Києві, в орендованій квартирі, матеріально не допомагає утримувати дитину, гроші, які отримує на дитину використовує на свій власний розсуд, відвідує сина рідко, постійно влаштовуючи сварки, та намагається забрати дитину до себе.

В серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в службу у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради із заявою про визначення місця проживання дитини разом з ним. Дружина подала аналогічну заяву і просила визначити місце проживання дитини з нею.

23.09.2021 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Лисянської селищної ради дійшла висновку, згідно якого вважала за доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , а йому, як батькові пропонується забирати дитину до себе щомісяця на один тиждень та на вихідні дні.

З вище вказаним висновком він не згідний, оскільки він є поверхневим, недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Він із сином та своєю матір`ю проживають у приватному будинку (3 жилі кімнати, кухня, ванна кімната). Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У дитини є окреме дитяче ліжко,чиста постільна білизна, достатньо іграшок, дитина забезпечена всім необхідним .

ОСОБА_2 вважає за доцільне визначити місце проживання сина ОСОБА_7 з ним, що буде відповідати інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради ( місцезнаходження: пл. Миру, 22, смт. Лисянка Черкаської області) про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гордієнко О.В. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на презумпції на користь матері, що суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові ВС від 18.03.2019 року у справі № 215/4452/16-ц та у постанові ВП ВС від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Скаржник не погоджується з висновком Служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого, малолітній ОСОБА_4 має проживати з матір`ю, оскільки він вважає, що висновок є поверхневим, необґрунтованим та не відповідає інтересам дитини.

У висновку не зазначено про виняткові обставини у розумінні положень ст. 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про можливість проживання дитини разом з матір`ю.

Скаржник вказує, що не зазначені у висновку виняткові обставини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з батьком.

Зокрема, скаржник звертає увагу, що дитина проживала у приватному будинку ( 3 жилі кімнати, кухня, окрема кімната для ванни). Умови дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У дитини є окреме дитяче ліжко, чиста постільна білизна, достатньо іграшок.

Вказує, що дитина забезпечена іншими необхідними речами (взуття, одяг, тощо). Стосунки в сім`ї відповідають моральним нормам, що підтверджується актом обстеження умов проживання № 79 від 14.09.2021 року, складеним начальником вказаної Служби у справах дітей.

Тому ОСОБА_2 вважає, що висновок Служби у справах дітей не може бути покладений в основу судового рішення, оскільки, констатувавши факти створення належним умов проживання та виховання дитини батьком, його піклування, а відносно матері зазначено тільки про її проживання , працевлаштування та те, що дитина стоїть на обліку в яслах-садочку.

Отже, ОСОБА_2 вважає, що вищезазначений висновок суперечить інтересам дитини, яка у разі визначення місця проживання з матір`ю, змушена буде змінити постійне місце проживання на м. Київ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору не надав оцінки тому, що зв`язок сина з матір`ю, яка не живе з ним майже два роки, фактично втрачено, незважаючи навіть на те, що батько намагається підтримувати стосунки між матір`ю та сином.

Стосовно доводів ОСОБА_1 , то вважає, що вона не довела того, що в неї встановлено настільки психологічний зв`язок з дитиною, який би дозволив забрати дитину з умов, в яких дитина знаходиться зараз, не завдавши при цьому, психологічної травми дитині.

ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що проживання сина з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_2 може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуто.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Гордієнко О.В. просить рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12.10.2022 року скасувати та прийняти нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 (зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянськохї селищної ради про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 19 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 грн.

19 грудня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Токар О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказується, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить взагалі обґрунтувань незаконності рішення, а є лише по суті, вільним переказом хронології судового розгляду в інтерпретації скаржника.

Так, ОСОБА_2 не вказує, які докази не були досліджені судом, не аналізує норми матеріального права, якими керувався суд першої інстанції, приймаючи рішення на предмет можливого невірного застосування таких норм, не зазначає в чому є неповнота розгляду справи , якщо, на думку скаржника, даний факт взагалі має місце, тощо.

ОСОБА_1 вважає, що апеляційна скарга не відповідає вимогам законодавства щодо форми та змісту, тому не може бути задоволена.

У відзиві зазначається, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, проведено повний та всебічний розгляд, ретельно досліджено всі матеріали справи, допитано свідків, як наслідок, винесено цілком законне рішення, що не підлягає до скасування.

Так, судом першої інстанції досліджено можливості батька та матері належним чином утримувати дитину з метою з`ясувати, де інтереси малолітнього ОСОБА_7 будуть реалізовані якнайкраще.

Зазначається, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи та застосував положення Конвенції про права дитини, ратифіковану ВРУ 27.02.1991 року, практику ЄСПЛ - рішення від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», та прийшов до вірного висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матір`ю.

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Токар О.М. просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гордієнка О.В. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12.10.2022 року у справі № 700/702/21 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, які з?явились в судове засідання апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , вказавши, що відносно батька малолітньої дитини розглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 345 КК України, а з показів свідків підтверджується агресивна поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно працівників поліції та Служби у справах дітей.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, не підтвердив жодним чином наявність у нього доходу, посилаючись на тимчасові підробітки в м. Києві, проживає у будинку матері.

Судом встановлено, що мати, ОСОБА_1 працює, має житло та все необхідне для проживання дитини. Позивач ОСОБА_1 зареєструвала для дитини місце в дитячому садочку, який він має можливість відвідувати.

Визначаючи місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , суд першої інстанції, перш за все, виходив з інтересів дитини, врахувавши вік дитини, прийнявши до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2019 року по 26.08.2021 року.

В шлюбі мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та на даний час проживає з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради № 121 від 27.09.2021 року затверджено Висновок про визначення місця проживання дитини № 161/01-21 від 23.09.2021 року, згідно якого, виходячи з інтересів дитини, рішенням Комісії вважається доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (т. 1 а. с.17).

Батьку, ОСОБА_2 , пропонується забирати дитину до себе щомісяця на один тиждень (рекомендовано - кожного четвертого тижня) та на вихідні дні.

Із акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 04.10.2021 року вбачається, що житло орендоване, з усіма комунальними зручностями, повноцінно обладнане меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний.

Згідно акта обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 14.09.2021 року вбачається, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом вище вказаний висновок був взятий до уваги, якому було надано належну оцінку та були зроблені відповідні висновки стосовно визначення місця проживання дитини.

Під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з тривалим проміжком часу, який пройшов від подання позову та розгляду апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду був витребуваний у Виконавчого Комітету Лисянської Селищної Ради Служби у справах дітей новий висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Виконавчого Комітету Лисянської селищної Ради Служби у справах дітей було надано новий висновок про визначення місця проживання дитини (малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Із вказаного висновку вбачається, що згідно умов проживання дитини, здійсненої 11.04.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 , для дитини створено наступні умови: є кімната, укомплектована всіма необхідними меблями: шафа, стіл, ліжко, де дитина проживає з бабусею. Дитина забезпечена всіма необхідними речами, одягом, продуктами харчування, має багато іграшок, ігр для розвитку та книг.

ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, з його слів має підробіток в м. Київ у вихідні дні, дитиною цей час займається його мати - ОСОБА_8 , пенсійного віку.

Згідно Акту обстеження умов проживання, які створила матір для дитини від 11.04.2023 року, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА у м. Києві, здійсненого за адресою: АДРЕСА_1 : «для дитини створено місце в одній кімнаті з матір`ю, є окреме ліжко, шафа, куток з іграшками, розвиваючі книги, ігри, комод для дитячих речей, є місце для дозвілля та розвитку дитини. Станом на сьогодні матір створила всі необхідні умови для проживання, розвитку та проведення дозвілля дитини».

Зі слів ОСОБА_1 вона має неофіційне працевлаштування з робочим графіком 5/2 та 8-годинним робочим днем ( м. Київ, ФОП ОСОБА_9 ), купує дитині необхідні речі та іграшки, дитина знаходиться в обліковому складі Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 678 Дарницького району м. Києва та має змогу в будь-який час почати відвідувати дитячу установу.

Так, згідно висновку про визначення місця проживання дитини від 12.04.2023 року, враховуючи соціальні зв`язки, які сформувалися у дитини у дитячій установі, психологічний стан дитини, який характеризується зміною поведінки на краще при контакті з матір`ю, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язками батьків діяти в інтересах дитини, виходячи з інтересів дитини Комісія зазначила, що вважає за доцільне визначити переважний час проживання (перебування) дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , протягом робочого тижня, коли дитина відвідує дитячу установу ЗДО ясла-садок «Ромашка», та з матір`ю ОСОБА_1 , протягом вихідних днів з вечора п`ятниці по ранок понеділка, на час коли ОСОБА_2 має підробіток у м. Києві.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими нормами права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі "М.С. проти України" від 11липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі "М. С. проти України" у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні "Мамчур проти України", № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі, в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов?язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе вказати, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір?ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов?язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі, й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов?язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, в матеріалах справи наявний висновок Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини, згідно якого рішенням комісії вважається доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , з врахуванням можливості батьку, ОСОБА_2 забирати дитину до себе щомісяця на один тиждень (рекомендовано - кожного четвертого тижня) та на вихідні дні.

Визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , разом з матір`ю, Служба у справах дітей виходила з того, що батько ОСОБА_2 має підробіток в м. Києві у вихідні дні (про офіційну роботу жодної інформації), а дитиною у цей час займається його мати ОСОБА_8 , пенсійного віку.

Мати ОСОБА_1 офіційно працевлаштована з робочим графіком 5/2 та 8-годинним робочим днем (м. Київ, ФОП ОСОБА_9 ) та надала довідку про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в обліковому складі Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 678 Дарницького району м. Києва та має змогу в будь-який час почати відвідувати установу.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи міститься новий висновок Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини датований 12.04.2023 року.

Згідно висновку Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини від 12.04.2023 року вбачається, що є всі умови для проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і з батьком, так і з матір`ю.

Колегія суддів апеляційного суду, досліджуючи вказаний вище висновок, не вбачає конкретного визначення місця проживання дитини ОСОБА_10 у справах дітей, а безпосереднє визначення дитини проживати в будні дні з батьком, а у вихідні дні з матір`ю, що зводиться більше до визначення батьків до участі у вихованні дитини та часу побачення з дитиною.

Не є підставою визначення проживання дитини з батьком або матір`ю через соціальні зв`язки, які саме сформувалися у дитини в садочку, в який вона ходить, як це зазначено у висновку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що під час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні представником Служби у справах дітей, було проінформовано суд апеляційної інстанції, що на сьогоднішній день, там де проживає неповнолітній ОСОБА_3 , зі своєю бабусею ОСОБА_8 , яка є похилого віку, не може приділяється достатньо уваги дитині, через похилий вік бабусі та через постійні роз`їзди батька. Встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , спить на одному ліжку з бабусею.

Представник Служби у справах дітей у судові засіданні, пояснила, що представниками Служби встановлено, що ОСОБА_8 , бабуся дитини, проживає з іншими її трьома синами, яким всім готує їсти, прання речей, прибирання, що складає для неї труднощі у зв`язку із віком.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, пояснення представника Служби у справах дітей надані суду, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що займатися дитиною, ОСОБА_8 , яка є похилого віку є великим тягарем, у той час коли батько дитини ОСОБА_2 у роз`їздах для тимчасових заробітків.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що з висновку від 12.04.2023 року вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , має часті поведінкові розлади у вигляді агресії.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду, дослідивши вище зазначені висновки, вважає за доцільне, діючи в інтересах дитини, визначити місце проживання дитини малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 .

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 , за місцем проживання останньої створені належні умови для проживання дитини, а саме: житло орендоване, з усіма комунальними зручностями, повноцінно обладнане меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що матір малолітнього сина ОСОБА_7 , ОСОБА_1 не має поганої характеристики

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги, що не встановлено негативних (шкідливих) звичок, які б шкодили вихованню дитини з боку матері.

Матеріали справи містять дані щодо батька ОСОБА_2 та оцінки поведінки стосовно батька малолітньої дитини, з якого вбачається, що розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 345 КК України (а. с. 22 т.2).

Показами свідків також підтверджується агресивна поведінка відповідача ОСОБА_2 відносно працівників поліції та Служби у справах дітей.

Разом з тим, батько дитини, ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований та не підтвердив жодним чином наявність у нього доходу, посилаючись на тимчасові підробітки у м. Києві, що було встановлено судом при розгляді даної справи.

Судом встановлено, що в час, коли батько знаходиться на підробітках, дитина перебуває з бабусею, а тому, враховуючи поведінку та перебування на тимчасових підробітках батька і інших населених пунктах, дитині краще у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що забезпечує її розвиток і є благополучним поряд з матір?ю, враховуючи вік дитини.

Отже, колегія суддів вважає за доцільне визначення місця проживання з матір?ю, погоджуючись із судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що сама мати працює та має житло і все необхідне для проживання дитини, зарезервувала також для сина місце в дитячому садочку (а. с. 27 т.1).

Так, Верховний Суд своїй постанові від 06 червня 2019 року звернув увагу, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Суд першої інстанції вірно вказав, що та обставина, що один із батьків не має власного житла, а користується орендним приміщенням для проживання, не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дітей із ним, що зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року.

У постанові від 14 листопада 2018 року Верховний Суд вказує, що матеріально-побутове забезпечення батьків враховується судами, проте не є визначальним, а оцінюється в сукупності з іншими критеріями, зокрема, ставленням батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі, обов`язків щодо виховання дитини, особистою прихильністю дитини до кожного з них, віком дитини, а також з огляду на найкраще забезпечення інтересів дитини.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв?язку, встановивши, таке визначення місця проживання дитинине буде суперечити інтересам дитини, відповідає обставинам справи та є належно вмотивований.

Апеляційний суд вважає, що батьком ОСОБА_2 не доведено, що проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері негативно впливатиме на розвиток дитини, або безпосередньо суперечитиме інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_1 , то вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів не підлягають до задоволення.

Отже, при вирішенні даного спору судом першої інстанції враховано, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховано ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, вік дитини, стан її здоров?я, турбота та піклування про неї, а також наявність у них роботи, заробітку, забезпеченості житлом та інших соціальних факторів, які вказують про їхнє відношення до утримання і виховання у сім?ї дитини, наміри і можливості виховувати малолітнього сина, як повноцінного члена громадянського суспільства. При цьому, суд виходив із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини.

Колегія суддів вважає, що батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов?язок піклуватися про здоров?я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати у справі покласти на сторони, оскільки рішення залишено без змін, то судові витрати не переглядались апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гордієнко Олександра Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 15.06. 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.М. Новіков