Номер провадження: 22-ц/813/2185/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Коновалова В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Одеська міська рада, Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Тинкул Олеся Вікторівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Свяченої Ю.Б., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Тинкул Олесі Вікторівни про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви та рух справи в суді першої інстанції

08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Одеської міської ради, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Тинкул О.В. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме: ОСОБА_2 .

Позов Одеської міської ради обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 16 лютого 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 2105, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності належала кв. АДРЕСА_1 . 23 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса для заведення спадкової справи. 24 липня 2020 року нотаріус надав роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав не надання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 . В позові ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 , 1939 року народження, була інвалідом ІІ групи. З 2012 року, на протязі 6,5 років, позивачка фактично проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 постійно доглядала за ОСОБА_2 , піклувалася та надавала усіляку допомогу. Доходи позивачки та ОСОБА_2 були спільними. З 30 червня 2012 року в квартирі АДРЕСА_1 знаходяться речі ОСОБА_1 та речі предмету побуту, а саме: телевізор, холодильник, пральна та швейна машина, ліжко-вертоліт, книги. Також позивачка зазначила, що 07 лютого 2019 року ОСОБА_2 написала заяву до державної нотаріальної контори про те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна та підтвердила факт спільного проживання з ОСОБА_1 з 2012 року. 13 лютого 2019 року склала заповіт за яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, позивачка за власні кошти здійснила її поховання. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року позов позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Тинкул О.В. про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що обставини проживання позивачки ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказам, а саме: показаннями свідків, які підтвердили у судовому засіданні, що позивачка та спадкодавець ОСОБА_2 проживали разом та вели сумісне господарство. Також позовні вимоги ОСОБА_1 підтверджені письмовими доказами, а саме: довідкою від 05 лютого 2014 року, виданою Університетською клінікою ОНМеУ, про те, що ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи, та ОСОБА_1 , інвалід ІІ групи, перебувають на «Д» обліку, проживають разом з 21 квітня 2009 року за адресою: АДРЕСА_2 та протипоказань для сумісного проживання немає; договіром - замовлення на організацію поховання ОСОБА_2 від 16 лютого 2019 року № 045898; видаткова - накладна № OD-1007139 - 2012 р., відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено LCD телевізор LE1940 вартістю 1504,00 гривень., який отримала ОСОБА_2 ; видаткова - накладна № OD-1007128 - 2012 р., відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено витяжку Pyramida CXW-KNL 50, вартістю 1318,00 гривень, яку отримала ОСОБА_2 ; видаткова - накладна № Гри - 022681 від 26 червня 2013 року, відповідно якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено матрас «Чемпіон» 1400-1900, вартістю 737,12 гривень, який отримала ОСОБА_2 , про що зазначає її підпис на видатковій - накладній; товарним чеком № РК - 0022464 від 15 серпня 2014 року отримувач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , про покупку СП «МТС «Смартфон 0,50 (0,25) вартістю 15,00 гривень, E1202 ZKA black Samsung, вартістю 299,00 гривень, ваучер МТС 40, вартість 40,00 гривень, отримані ОСОБА_2 .. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка була людиною похилого віку та інвалідом ІІ групи з 2012 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сімєю у кв. АДРЕСА_1 , здійснювала за нею догляд, вела з спадкодавцем спільне господарство.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що жоден з документів наданий в якості доказів не посвідчений у встановленому законом порядку та відповідно не спричиняє будь-яких правових наслідків. В такому разі не можливо встановити, чи дійсно даний заповіт складено заповідачем з його слів, з його згоди та без примусу з боку інших осіб. Щодо довідки від 05.02.2014 року, виданої Університетською клінікою Одеського національного медичного університету, в якій вказано, що ОСОБА_2 , інвалід II групи, та ОСОБА_1 , інвалід ІІ групи, перебувають на «Д» обліку, проживають разом з 21.04.2009 року за адресою: АДРЕСА_2 . Вважали, що обов?язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім?єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Однак, Університетська клініка Одеського національного медичного університету відповідно до чинного законодавства України позбавлена можливості посвідчувати факт спільного проживання, а тим більш факт наявності сімейних відносин. Що стосується договору-замовлення на організацію поховання ОСОБА_2 від 16.02.2019 року N? 045898 та інших документів, які посвідчують смерть спадкодавця, то дані докази не є належними, оскільки ці документи не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов?язків із померлим та на можуть слугувати платою за спадкове майно. Також в процесі розгляду справи допитано двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. З матеріалів справи та показань Позивачки вбачається, а ОСОБА_4 є її ріднім братом. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду цивільній справі свідків висловленої у постанові від 11.12.2018 року у цивільній справі N? 521/17175/15-, зазначається наступне «Місцевий суд відхилив показання вказаних свідків в частині набаних чини показань про постійне проживання ОСОБА_5 з померлим спадкодавцем, оскільки твероження спадкоємців базується на бажанні свідків допомогти дійсності)» позивачу і є добросовісною помилкою (ненавмисне перекручування об?єктивної Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд який у поставної від 14.02.2018 року у справі N? 129/2115/15-ц та зазначив, що покази свідків не однієї сім?єю. можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання Таким чином, надані Позивачкою докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, не містять жодних відомостей щодо виникнення між заявником і померлою відносин, притаманних сім?ї, взаємних прав та обов?язків, а лише частково можуть підтверджувати факт тимчасового перебування Позивачки в квартирі померлої. Зазначали, що суд першої інстанції не взяв до уваги належні та допустимі докази надані Одеською міською радою, які спростовують обставини на які посилається позивачка . В процесі розгляду справи Одеською міською радою були надані наступні докази, що спростовують доводи позивачки, щодо наявності факту проживання однієї сім?єю з померлою: - декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням Житлової субсидії, подані ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , від 13.05.2013 року, 28.10.2014 року та 26.09.2015 року, відповідно до яких в графі «члени сім?ї» зазначено лише ОСОБА_2 - Довідки КП ЖКС «Фонтанський» про склад сім?ї та розмір платежів за житло-комунальні послуги, видані ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , де в графі членів сім?ї вказано лише ОСОБА_2 - Акт Управління праці та соціального захисту населення Територіального центу соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатно громадян Приморського району від 23.09.2009 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 самотня. Таким чином, дані докази підтверджують, що за життя померла засвідчувала це в офіційних документах. ОСОБА_2 фактично визнавала себе одинокою, та неодноразово Крім цього, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. З матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_2 проживала та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . В свою чергу Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином, вбачається, що між померлою та ОСОБА_1 могли бути добросусідські відносини, але не усталені відносини, які притаманні родині. Враховуючи вищесказане, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, допустив помилки при застосуванні норм процесуального права, неповно дослідив обставини справи, що стало наслідком ухвалення хибного рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання позивачка не з`явилась- просила суд розглянути справу без неї, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Одеської міської ради, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 16 лютого 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 2105, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2009 року ОСОБА_2 належала кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 58 від 14 січня 2019 року про склад сім`ї у кв. АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_2 , 1939 року народження.

Згідно довідки від 05 лютого 2014 року ОСОБА_2 була інвалідом ІІ групи.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Листом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 24 липня 2020 року № 1565с/02-14 ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність надати відповідне рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала наступні докази:

- копію друкованого заповіту від 07 лютого 2019 року, адресованого нотаріусу м. Одеси. Текст заповіту зазначає: «в пользование мне и себе ОСОБА_6 перевезла в квартиру холодильник, кровать -вертолет, швейную машину). Моими доверенным лицом и единственным наследником является ОСОБА_6 (по доверенности от 04.02.2019) и по распоряжению в пользу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , других наследников первой очереди у меня нет. С моих слов записано верно, без принуждения, с моего согласия». Під текстом містить рукописний надпис « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

- копію листа, в якому зазначено: «усе моє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі, все те, що буде мені належати і на що, я за законом матиму право та всі банківські вклади заповідаю: громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зміст ст.ст. 1235, 1241, 1254, 1257 ЦК України мені ОСОБА_7 , роз`яснено, складено та підписано з моїх слов». Також лист містить запис: «Прочитано мною вголос та власноручно підписаний. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

- копію заяви від 13 листопада 2019 року на адресу державного нотаріуса м. Одеси, яка зазначає: «Уповноважею нотариуса составить договор - заповіт с Коробко Світланой Миколаївной, регест. Номер об.кар. плат. Под. , 01.01.1963 року народ., яка проживає зі мною на моїй житловій площі АДРЕСА_2 та веде зі мною спільне господарство с 30.06.2012 року. У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я заповіт на випадок моєї смерті складу та підпишу за постійним місцем проживання. ОСОБА_7 »;

- довіреність від ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , щодо представництва в органах державної влади, у всіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та формою власності, в будь-яких банківських установах, в тому числі в ПАТ АБ «Південний», а також подавати різні заяви, отримувати довідки та інше. Довіреність 04 лютого 2019 року посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л.;

- довідку від 05 лютого 2014 року, виданою Університетською клінікою ОНМеУ, про те, що ОСОБА_2 , інвалід ІІ групи, та ОСОБА_1 , інвалід ІІ групи, перебувають на «Д» обліку, проживають разом з 21 квітня 2009 року за адресою: АДРЕСА_2 та протипоказань для сумісного проживання немає;

- договір - замовлення на організацію поховання ОСОБА_2 від 16 лютого 2019 року № 045898;

- видаткова - накладну № OD-1007139 - 2012 р., відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено LCD телевізор LE1940 вартістю 1504,00 гривень. Зазначений телевізор отримала ОСОБА_2 , про що зазначає її підпис на видатковій - накладній;

- видаткова - накладна № OD-1007128 - 2012 р., відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено витяжку Pyramida CXW-KNL 50, вартістю 1318,00 гривень. Зазначену витяжку отримала ОСОБА_2 , про що зазначає її підпис на видатковій - накладній;

- видаткову - накладну № Гри - 022681 від 26 червня 2013 року, відповідно якої на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 доставлено матрас «Чемпіон» 1400-1900, вартістю 737,12 гривень. Зазначений матрас отримала ОСОБА_2 , про що зазначає її підпис на видатковій - накладній;

- товарний чек № РК - 0022464 від 15 серпня 2014 року отримувач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , про покупку СП «МТС «Смартфон 0,50 (0,25) вартістю 15,00 гривень, E1202 ZKA black Samsung, вартістю 299,00 гривень, ваучер МТС 40, вартість 40,00 гривень. Зазначені покупки отримала ОСОБА_2 , про що свідчить її підпис на товарному чеку.

Відповідно до довідки № 002574 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи дитинства.

У судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 , допитаний у судовому засіданні пояснив, що знімав кв. АДРЕСА_5 з 2011 року, де проживав протягом двох років. Позивачка ОСОБА_1 є його знайомою. Також свідок ОСОБА_8 пояснив, що знав померлу ОСОБА_2 з 2011 року, яка проживала у кв. АДРЕСА_1 разом з позивачкою ОСОБА_1 та вели разом сумісне господарство. Інколи ОСОБА_8 покупав для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продукти харчування, кошти на покупку яких давала позивачка ОСОБА_1 . Також свідок ОСОБА_8 пояснив, що у 2012 році він переїхав до іншого житла, але іноді приходив до ОСОБА_2 до кв. АДРЕСА_6 , ОСОБА_1 там також проживала.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні пояснив, що позивачка ОСОБА_1 є його сестрою. ОСОБА_2 була знайомою бабусі ОСОБА_9 ОСОБА_2 сама попросила ОСОБА_1 переїхати до її квартири. Влітку 2012 року були перевезені речі позивачки до квартирі, що належить ОСОБА_2 .. Свідок ОСОБА_4 також показав, що іноді бував у ОСОБА_2 вдома, допомагав з покупками для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції, що з вищенаведених та наданих доказів, вважав за можливе зробити висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного, що є помилковим висновком з огляду на наступне.

Суд першої інстанції прийняв рішення на підставі неналежних і недопустимих доказів та помилково дійшов висновків про доведеність факту спільного проживання.

Відповідно до положень ст.ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім?єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п?ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім?єю.

Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України сім?я є первинним та основним осередком суспільства. Сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Подружжя вважається сім?єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв?язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім?ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім?ї має одинока особа. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім?єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життедіяльності сім`ї. При цьому важливою,проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину четвертої черги спадкоємців за законом судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. З СК України про те, що сім?ю взаємні складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають права та обов`язки. Зазначений п?ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Так, обов?язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім?єю, крім власне бюджету, спільної факту спільного проживання, є наявність спільного наявність усних участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В матеріалах справи містяться вищевказані докази, на підставі яких суд першої інстанції помилково дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який технічних засобів. написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних фізичних осіб, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Однак, жоден з цих документів не посвідчений у встановленому законом порядку та відповідно не спричиняє будь-яких правових наслідків. В такому разі не можливо встановити, чи дійсно даний заповіт складено заповідачем з його слів, з його згоди та без примусу з боку інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий нікчемним. правочин є

Щодо довідки від 05.02.2014 року, виданої Університетською клінікою Одеського національного медичного університету, в якій вказано, що ОСОБА_2 , інвалід II групи, та ОСОБА_1 , інвалід II групи, перебувають на «Д» обліку, проживають разом з 21.04.2009 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Судова колегія зазначає, що обов?язковою умовою для встановлення факту проживання однією сім?єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин відповідно до усталеної пркатики Верхвоного Суду (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

Судова колегія вважає, що Університетська клініка Одеського національного медичного університету відповідно до чинного законодавства України не є органом, якому надано право посвідчувати факт спільного проживання, а тим більш факт наявності сімейних відносин.

Стосовно договору-замовлення на організацію поховання ОСОБА_2 від 16.02.2019 року № 045898 та інших документів, які посвідчують смерть спадкодавця, то судова колегія вважає, що дані докази не є належними, оскільки ці документи не підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов?язків із померлим та на можуть слугувати платою за спадкове майно.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.11.2019 року по справі № 202/5003/16-ц.

Також в процесі розгляду справи допитано двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. З матеріалів справи та показань позивачки вбачається, що ОСОБА_4 є її ріднім братом. Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду щодо показань свідків, висловленої у постанові від 11.12.2018 року у цивільній справі №521/17175/15-ц, зазначається наступне «Місцевий суд відхилив показання вказаних свідків в частині наданих ними показань про постійне проживання ОСОБА_5 з померлим спадкодавцем, оскільки твердження спадкоємців базується на бажанні свідків допомогти позивачу і є добросовісною помилкою (ненавмисне перекручування об?єктивної дійсності)»

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд який у поставної від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц та зазначив, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однієї сім?єю.

Таким чином, надані позивачкою докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, не містять жодних відомостей щодо виникнення між заявником і померлою відносин, притаманних сім?ї, взаємних прав та обов?язків, а лише частково можуть підтверджувати факт тимчасового перебування позивачки в квартирі померлої.

Суд першої інстанції не взяв до уваги належні та допустимі докази надані Одеською міською радою, які спростовують обставини на які посилається позивачка приписи ст. 12 ЦПК України встановлюють, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В процесі розгляду справи Одеською міською радою були надані наступні докази, що спростовують доводи позивачки, щодо наявності факту проживання однієї сім?єю з померлою:

- декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, подані ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , від 13.05.2013 року, 28.10.2014 року та 26.09.2015 року, відповідно до яких в графі «члени сім?ї» зазначено лише ОСОБА_2

- довідки КП ЖКС «Фонтанський» про склад сім?ї та розмір платежів за житлво-комунальні послуги, видані ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , де в графі членів сім?ї вказано лише ОСОБА_2

- Акт Управління праці та соціального захисту населення Територіального центу соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Приморського району від 23.09.2009 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 самотня.

Таким чином, дані докази підтверджують, що за життя померла ОСОБА_2 фактично визнавала себе одинокою, та неодноразово засвідчувала це в офіційних документах.

Крім цього, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон) визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов?язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_2 проживала та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . В свою чергу позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, вбачається, що між померлою та ОСОБА_1 могли бути добросусідські відносини, але не усталені відносини, які притаманні родині.

Враховуючи вищевказане, судова колегія приходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, допустив помилки при застосуванні норм процесуального права, неповно дослідив обставини справи, що стало наслідком ухвалення помилкового рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контри у м. Одесі Тинкул О.В. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контри у м. Одесі Тинкул О.В. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко