ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5515/23 Справа № 210/2712/22 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №210/2712/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року (суддя Літвіненко Н.А.),

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що з 06 листопада 2000 року він працює газорізальником ремонтного цеху гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по теперішній час. Виконуючи електрогазозварювальні та газорізальні роботи при виготовленні, ремонті металоконструкцій для будівельних та монтажних робіт, виконував кисневополум`яну різку деталей з різних сталей з розміткою власноруч з обробленням кромок під зварювання. Внаслідок чого з вини відповідача отримав хронічне професійне захворювання. Відповідно до пункту 14 Акту форми П-4 від 01 липня 2022 року позивачу встановлено наступний діагноз хронічного професійного захворювання: радикулопатія поперекова-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Код М54.1. За пунктом 18 вказаного Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є важкість праці. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 25 серпня 2022 року позивачу первинно з 23 серпня 2022 року безстроково встановлено третю групу інвалідності та 30% втрати працездатності. У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивача, порушено та порушується його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль у грудях, спині та колінах, шиї і зап`ястях відчуває нездатність рухливості. Наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчать про постійне перенесення ним больових відчуттів та про необхідність постійного проходження лікування. Тому, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь 130000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок ушкодження його здоров`я 110000,00 гривень без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року, збільшити суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до 130000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування висновків Верховного Суду та положень постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку з виникненням професійного захворювання позивачу систематично спричиняється фізичний біль, через професійне захворювання він змушений постійно лікуватися. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275000,00 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності, постанову Верховного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №132/3235/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто суму в розмірі 120000,00 грн, за умови, що позивачем втрачено 30% професійної працездатності безстроково.

З вказаним рішенням також не погодився відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року, зменшивши суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 110000,00 грн до 75000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є неповним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято з порушення норм матеріального права. Зазначає, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених статтями 5 - 8 Закону України «Про охорону праці». При укладенні трудового договору з позивачем, відповідно до статті 29 КЗпП України йому було роз`яснено його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. А тому позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та пов`язані з цим наслідки. Також зазначає, що позивач, маючи погіршення власного здоров`я, відчуваючи розвиток хвороби, не звільнявся з підприємства та продовжував працювати в шкідливих умовах праці. Крім того, позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 130000,00 грн, що жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена і не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. На думку скаржника, така сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. В свою чергу, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не врахував зазначене, та задовольнив позовні вимоги в розмірі 110000,00 грн, що більше розміру задоволених позовних вимог в наведеній відповідачем судовій практиці.

Від позивача та відповідача у справі відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працює у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 06 листопада 2000 року по теперішній час газорізальником ремонтного цеху гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 4-10).

Відповідно до Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 липня 2022 року причиною професійного захворювання ОСОБА_1 вказано те, що при роботі газозварювальником - важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила від 5 до 20 кг при нормативному значенні до 30 кг: перебування у незручній та фіксованій позі складала 39% часу зміни, при допустимій - до 25% часу зміни: нахили тулуба (вимушені, більше 30) становить до 142 разів за зміну, при допустимих 51-100 разів на зміну: стереотипні робочі рухи (кількість за зміну) при локальному навантаженні (за участю м`язів кистей та пальців рук) - 2064 рази, при нормативному значенні до 40000 разів за зміну: зовнішнє фізичне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечевого суглоба) - 31.6 кг/м (вт). при 2 допустимому до 45 кг/м (вт); величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль-однією рукою за зміну - 14857 кг/с. при допустимій до 36000 кг/с: двома руками - 38925 кг/с. при допустимій до 70000 кг/с; за участю м`язів тулуба та ніг - 32793 кг/с. при допустимій до 100000 кг/с. переміщення у просторі (переходи, обумовлені технологічним процесом) по горизонталі - 2 км протягом зміни, при допустимому - до 8 км протягом зміни, згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 № 248.

Відповідно до пункту 14 Акту форми П-4 14 ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз хронічного професійного захворювання - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Код М54.1. (а.с. 11-15).

Згідно із довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №122241 від 25 серпня 2022 року та серії 12ААВ №130512 ОСОБА_2 первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково та 30% втрати працездатності (а.с. 16, 17)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював у цеху в умовах впливу шкідливих факторів понад 20 років, обґрунтованим розмір відшкодування позивачу моральну шкоду в розмірі 110000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 липня 2022 року, міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача, а саме: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила від 5 до 20 кг при нормативному значенні до 30 кг: перебування у незручній та фіксованій позі складала 39% часу зміни, при допустимій - до 25% часу зміни: нахили тулуба (вимушені, більше 30) становить до 142 разів за зміну, при допустимих 51-100 разів на зміну: стереотипні робочі рухи (кількість за зміну) при локальному навантаженні (за участю м`язів кистей та пальців рук) - 2064 рази, при нормативному значенні до 40000 разів за зміну: зовнішнє фізичне навантаження, виражене в-одиницях механічної роботи за зміну при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечевого суглоба) - 31.6 кг/м (вт). при 2 допустимому до 45 кг/м (вт); величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль-однією рукою за зміну - 14857 кг/с. при допустимій до 36000 кг/с: двома руками - 38925 кг/с. при допустимій до 70000 кг/с; за участю м`язів тулуба та ніг - 32793 кг/с. при допустимій до 100000 кг/с. переміщення у просторі (переходи, обумовлені технологічним процесом) по горизонталі - 2 км протягом зміни, при допустимому - до 8 км протягом зміни, згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 № 248.

Відповідно до пункту 14 Акту форми П-4 14 ОСОБА_1 встановлено наступний діагноз хронічного професійного захворювання - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Код М54.1. Отже, роботодавець під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримання позивачем професійного захворювання завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АрселорМітгал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. У зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратила професійну працездатність у розмірі 30%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тому, що причиною нещасного випадку є порушення позивачем виробничої дисципліни, спростовуються статтею 13 Закону України «Про охорону праці», яка передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер професійних захворювань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності, безстроково.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 30 % та встановлення ІІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання позивача як на приклад на судове рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 30%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 110000,00 грн не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста