Справа № 629/1745/23
Провадження № 2/629/393/23
14.06.2023 Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого - судді Каращука Т.О., за участю секретарки судового засідання Кремінь М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу №629/1745/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 18 липня 2000 року, між ним, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (по 1/3 частині) та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №1-484, предметом якого є житловий будинок літ. «А-1» з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлового будинку було зареєстровано Лозівською товарною біржею, 18 липня 2000 року, за №1-484 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 27 липня 2000 року, номер запису 1476, в книзі 7. Крім того, реєстрація права власності на його імя на 1/3 частину житлового будинку була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (п.3.2. договору). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 22 серпня 2011 року, за реєстром №3011 позивач успадкував 1/6 частину вказаного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 16 червня 2020 року, за реєстром №9610 він успадкував 1/2 частину вказаного житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.02.2023 р. позивач є власником цілої частки (1/3+1/6+ 1/2) житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Як вказав позивач він звернувся до нотаріальної контори, щоб продати належний йому будинок, однак як стало відомо частина будинку належить йому на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівською товарною біржею, що на даний час суперечить вимогам ст.227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст.657 Цивільного Кодексу України, а тому виникла необхідність визнання договору дійсним в судовому порядку.
Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті.
В судове засідання представниця позивача та позивач не з`явилися, адвокатка надала заяву, в якій прохала розгляд справи проводити за відсутності її та довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягала.
В судове засідання відповідач не з`явився, відзиву не надав, про причину не явки не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розгляд справи буде здійснюватися в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 18 липня 2000 року, між позивачем, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (по 1/3 частині) та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №1-484, предметом якого є житловий будинок літ. «А-1» з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлового будинку було зареєстровано Лозівською товарною біржею, 18 липня 2000 року, за №1-484 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 27 липня 2000 року, номер запису 1476, в книзі 7(а.с.6-7).
Крім того, реєстрація права власності на його імя на 1/3 частину житлового будинку була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.9). Реєстрація договору купівлі-продажу житлового будинку на товарній біржі здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (п.3.2. договору).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Руденко Т.В., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 22 серпня 2011 року, за реєстром №3011, позивач успадкував 1/6 частину вказаного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, 16 червня 2020 року, за реєстром №9610 він успадкував 1/2 частину вказаного житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.02.2023 року(а.с.9), позивач є власником цілої частки (1/3+1/6+ 1/2) житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач звернувся до нотаріальної контори, щоб продати належний йому будинок, однак як стало відомо частина будинку належить йому на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівською товарною біржею, що на даний час суперечить вимогам ст.227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст.657 Цивільного Кодексу України, а тому виникла необхідність визнання договору дійсним в судовому порядку.
Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу 18 липня 2000 року, щодо якого позивачкою заявлено позов про визнання його дійсними, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.
Згідно із застереженнями, що містяться у ст. 5 ЦК України і п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.
Так, положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).
У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1 ст. 44 ЦК УРСР).
Згідно з ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч.2 ст.48 ЦК України.
Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003 року. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ.
На теперішній час укладений між сторонами 18.07.2000 року договір купівлі-продажу, підписаний і зареєстрований в Лозівській товарній біржі, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова.
Законом № 2756-V1 від 02.12.2010 року у ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Як вбачається зі змісту договору, на момент підписання договору вся сума за договором
продавцем отримана у повному обсязі. Сторонами виконана умова договору щодо передачі будинку у повне володіння та розпорядження покупцям. Вказані обставини свідчать про те, що сторони договору не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді однокімнатної квартири, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору.
Наразі, нотаріально посвідчити спірну угоду неможливо.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним».
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.
З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, а саме продавець отримав кошти, а покупцям було передано нерухоме майно і до них перейшло право власності на спірний будинок, а тому є підстави вважати даний договір дійсним.
З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні підстави для задоволення позову.
Оскільки позивач у позовній заяві не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним при сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, судом не вирішувалося.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований Лозівською товарною біржею, 18 липня 2000 року, за №1-484, предметом якого є житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи,якому повне заочне рішення суду небуло врученеу деньйого проголошення,має правона поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач може оскаржити рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про сторони:
Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя Т.О.Каращук