Дата документу 07.06.2023Справа № 552/1697/22
Провадження № 2/554/1686/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Янушкевіч К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про стягнення коштів на відшкодування середнього заробітку та про призначення грошового утримання,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2022 року звернулася до суду із позовом про стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на відшкодування втраченого 100% середнього заробітку за період з лютого 2019 року по січень 2022 року у розмірі 446 300 грн. 00 коп. (чотириста сорок шість тисяч триста грн. 00 коп.).

Призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щомісячне грошове утримання за рахунок Головного управління Національної поліції в Полтавській області () в сумі 13 867, 91 грн. (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 91 коп.) починаючи з травня 2022року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2008 року по справі №2-2311/2008 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме було вирішено стягнути з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь позивача відшкодування втраченого заробітку за період з березня 2006 року по квітень 2008 року в розмірі 24 771 грн. 68 коп., та призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання за рахунок Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області в сумі 2 408, 00 грн. щомісячно, починаючи з травня 2008 року.

Як зазначено в судовому рішенні, ОСОБА_1 - є інвалідом 2 групи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.03.1970 року з вини Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області.

Внаслідок травми позивач на 100% втратила працездатність, тому їй необхідно було виплачувати щомісячно та довічно суму в розмірі щомісячного заробітку працівника в галузі будівництва, в якій позивач працювала до отримання травми за спеціальністю каменяра 3-го розряду.

Вказане рішення вступило в законну силу, на даний час скасоване не було, а тому є обов`язковим для всіх та підлягає виконанню.

За даним рішенням з травня 2008 року по 31 грудня 2015 року виплати проводились щомісячно. В подальшому виплати за рішенням суду припинились, виконання рішення суду не проводилось.

Позивач у вересні 2019 року звернулась до відповідача з заявою стосовно виплат за даним судовим рішенням.

Відповідно до листа за №29/0 від 13.09.2021 року Головного управління Національної поліції в Полтавській області зазначено, що даних судових рішень щодо стягнення (виплат) коштів на користь позивача в порядку компенсації за тілесні ушкодження не надходило. А також зазначено, що відповідач перед ОСОБА_1 не має жодних майнових зобов?язань.

Окремо також в даному листі зазначено, що за інформацією ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області відповідні виплати проводились позивачу Полтавським міським управлінням УМВС України в Полтавській області на підставі судових рішень Октябрського та Київського районних судів м. Полтави.

29.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, який в обґрунтуванні вказував, що згідно з наданим позивачкою рішенням Київського районного суду м. Полтави справа №2311/2008 від 16 вересня 2008 року суд призначив щомісячне грошове утримання ОСОБА_1 за рахунок Полтавського міського управлінця Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області в сумі 2408 гривень починаючи з травня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов?язаннями.

На даний час рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2008 не скасоване і є чинним.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року було ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України в тому числі Полтавське міське управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 2 вересня 2015 року було створено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади до складу якого входять Головні управління Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області є самостійною юридичною особою та має власний ідентифікаційний код юридичної особи (40108630) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

При цьому ГУНП в Полтавській області зареєстровано як юридичну особу лише 07.11.2015, тобто більше, ніж через 7 років після ухвалення рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2008.

У будь-які правовідносини із позивачем ГУНП в Полтавськії області після його створення не вступало, а відтак підстави для поклалення на ГУНП будь-яких зобов?язань у даній справі відсутні.

Так само і відсутні і підстави для покладення на Головне управління Національної поліції в Полтавській області зобов?язань іншої юридичної особи - Полтавського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Вілповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приеднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов?язки переходять до правонаступників.

У даному випадку постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 прийнято рішення саме про ліквідацію Полтавського міського управліния УМВС України в Полтавській області.

02.08.2019 року після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про припинення Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області дана юридична особа була остаточно припинена без правонаступників.

Ураховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав: судом встановлено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року було ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України в тому числі Полтавське міське управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 2 вересня 2015 року було створено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, до складу якого входять Головні управління Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області є самостійною юридичною особою та має власний ідентифікаційний код юридичної особи (40108630) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

При цьому ГУНП в Полтавській області зареєстровано як юридичну особу лише 07.11.2015, тобто більше, ніж через 7 років після ухвалення рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2008.

У будь-які правовідносини із позивачем ГУНП в Полтавськії області після його створення не вступало, а відтак підстави для поклалення на ГУНП будь-яких зобов?язань у даній справі відсутні.

Так само і відсутні і підстави для покладення на Головне управління Національної поліції в Полтавській області зобов?язань іншої юридичної особи - Полтавського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Вілповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юоридичних осіб майно, права та обов?язки переходять до правонаступників.

У даному випадку постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 прийнято рішення саме про ліквідацію Полтавського міського управліния УМВС України в Полтавській області.

02.08.2019 року після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про припинення Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області дана юридична особа була остаточно припинена без правонаступників.

Відповідно п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я: «1.Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо».

Статтею 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди: «1.Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2008 року по справі №2-2311/2008 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме було вирішено стягнути з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь позивача відшкодування втраченого заробітку за період з березня 2006 року по квітень 2008 року в розмірі 24 771 грн. 68 коп., та призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання за рахунок Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області в сумі 2 408, 00 грн. щомісячно, починаючи з травня 2008 року.

Статтею 1208 ЦК України визначено, що збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя і збільшенням розміру мінімальної заробітної плати: «1.3а заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. 2. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.»

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову саме до цього відповідача, і як наслідок, про відмову у його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про стягнення коштів на відшкодування середнього заробітку та про призначення грошового утримання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції України в Полтавській області, 36002, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 83, ;

Суддя В.М.Бугрій