Дата документу 13.06.2023
Справа № 501/1460/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом представника ОСОБА_1

до

відповідача: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП»

треті особи:

1 ОСОБА_2

2 Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України»

предмет та підстави позову: про захист прав споживача

учасники справи до суду не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача.

Представник ОСОБА_1 13.05.2019 звернувся до суду з позовом (а.с.1-24 т.1) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України» про захист прав споживача, згідно якого просить суд визнати недійсним:

- кредитний договір №ОД13/06/2007/840-К/74, укладений 26.06.2007 між ОСОБА_1 та Відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», в особі Федорової Марини Володимирівни, яка діє на підставі довіреності №5051 правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»;

- додаткову угоду №1 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 15.04.2009;

- додаткову угоду №2 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 27.10.2009;

- додаткову угоду №3 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 01.09.2010;

- додатковий договір про внесення змін та доповнень №4 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 22.11.2013;

- додатковий договір про внесення змін та доповнень №5 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 04.08.2014;

- додатковий договір про внесення змін та доповнень №6 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 від 09.01.2015.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», в особі Федорової Марини Володимирівни, яка діє на підставі довіреності №5051, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», 26.06.2007 укладено Кредитний договір №ОД13/06/2007/840-К/74, відповідно до якого банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 63 000 доларів США.

Виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 за договором від 13.06.2007 року.

15.04.2009 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №1.

27.10.2009 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №2.

01.09.2010 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №3.

22.11.2013 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №4.

04.08.2014 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №5.

09.01.2015 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №5.

Позивач стверджує, що наданий Позичальнику банком кредит у вигляді валюти платежу у доларах США носить цільовий характер та виданий для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.06.2007, що укладений між Позичальником та ОСОБА_3 , згідно якого Позичальник придбав у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що:

- Банк не мав права за законом надавати Позичальнику кредит в іноземній валюті для його використання з метою розрахунків на території України без індивідуальної ліцензії НБУ;

- істотна умова договору (порядок погашення кредиту) не відповідає вимогам Генеральної ліцензії банку на право здійснення валютних операцій та вимогам Інструкції про касові операції в банках України;

- Кредитним договором не передбачено порядок виконання його умов, не вказаний розрахунок;

- в Кредитному договорі та додатків до нього не зазначено повних реквізитів довіреностей на підставі яких діяли підписанти від банку, строк, кому видані, які повноваження надані наданими довіреностями підписантами, їх строк;

- Банк відносно позивача використав нечесну підприємницьку практику при укладанні та виконанні Кредитного договору, тощо.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 13.05.2019 цивільну справу розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.180 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 15.05.2019 позовну заяву залишено без руху (а.с.183-186 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 19.08.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.90-91 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 19.09.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.94-96 т.2).

В судовому засіданні 22.11.2019 протокольною ухвалою закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.136 т.2).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 24.02.2020 витребувано докази (а.с.202-203 т.2).

Ухвалами Іллічівського міського суду від 24.02.2020, від 27.03.2020, від 14.05.2020, від 11.06.2020, від 19.06.2020, від 25.09.2020, від 10.02.2021, від 12.05.2021, від 20.01.2023 вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.204-205, 226-227, 244-145 т.2; а.с.5-6, 17-18, 65-66, 229-230 т.3; а.с.176-177 т.4; а.с.15-16 т.5).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 09.09.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено (а.с.59-61 т.3).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 04.12.2020 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення із клопотанням про витребування доказів задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення із клопотанням про витребування доказів. Витребувано від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» документи (а.с.135-139 т.3).

Ухвалами Іллічівського міського суду від 19.01.2021, від 26.01.2021, від 16.04.2021, від 27.04.2021 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі відмовлено (а.с.147-148, 217 т.3; а.с.125-126, 155 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 26.01.2021 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про призначення судової економічної експертизи відмовлено (а.с.214-216 т.3).

Ухвалами Іллічівського міського суду від 03.03.2021, від 10.03.2021 відмовлено у задоволенні відводу головуючого судді від розгляду даної справи (а.с.59-60, 81-83 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 20.04.2021 зупинено провадження по справі за позовом представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Білої Ірини Володимирівни (треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України») про захист прав споживача - до вирішення питання про відвід. Заяву передано до канцелярії Іллічівського міського суду Одеської області для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді (а.с.128-129 т.4).

Згідно протоколу автоматичного розподілу від 20.04.2021 заяву про відвід судді розподілено на розгляд судді Пушкарського Д.В. (а.с.130 т.4).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду від 21.04.2021 відмовлено в задоволенні заяв представника ОСОБА_1 адвоката Олексієнко О.О. про відвід судді Петрюченко М.І. (а.с.133-134 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 10.05.2021 клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу - задоволено. Застосовано до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення витребуваних судом документів для дослідження судом.

Тимчасово вилучено у Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації (м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.15, індекс: 04053) засвідчену належним чином копію кредитної справи за кредитним договором №ОД13/06/2007/840/-К/74, укладеним 26 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра».

Виконання ухвали про тимчасове вилучення документів доручено Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрайонного управління міністерства юстиції (м.Київ) (адреса: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110).

Провадження у справі зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом (а.с.183-188 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 02.09.2021 відновлено провадження у справі (а.с.212 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 02.09.2021 приведено у відповідність з вимогами ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 19.05.2021 по цивільній справі №501/1460/19. Провадження у справі зупинено (а.с.214-216 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 31.10.2022 відновлено провадження у справі (а.с.247 т.4).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.04.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про залучення у справі правонаступника задоволено, залучено до участі у цивільній справі №501/1460/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (треті особи: ОСОБА_5 , Всеукраїнська ГО «Фінансова Грамота України») про захист прав споживача правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (а.с.32-33 т.5).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях позивача, його представника, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких позивач (його представник) належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.98, 102, 107, 140 т.2; а.с.7, 28, 92, 234-235 т.3; а.с.65, 87, 92, 161, 231 т.4).

Разом з тим, позивач та представник позивача в судові засідання не з'являлися та на адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.104, 124, 142, 164, 178, 211-213, 246 т.2; а.с.26, 87-89 т.3; а.с.72-75, 157 т.4).

Також, в матеріалах справи містяться докази, в яких відповідачі та треті особи належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.99, 100, 103, 108-109, 116-121, 138, 141, 176, 179 т.2; а.с.8, 32-34, 74, 152, 154, 236-238 т.3; а.с.66, 88-91, 230, 232-233 т.4; а.с.19-20, 22, 27 т.5).

Разом з тим, представники відповідачів та третіх осіб в судові засідання не з'являлися та на адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.126-128, 157-158, 216-218, 223, 235-240 т.2).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, представники сторін надавали до суду заяви про відкладення розгляду справи, тому судові засідання відкладались та в них оголошувались перерви.

Разом з тим, сторони по справі до суду не з`явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.06.2023 постановлено розгляд даної цивільної справи проводити без виклику сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», в особі Федорової Марини Володимирівни, яка діє на підставі довіреності №5051 правонаступником якого на даний час є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», 26.06.2007 укладено Кредитний договір №ОД13/06/2007/840-К/74 (далі Договір), відповідно до якого банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 63 000 доларів США (а.с.25-26 т.1).

Цільове використання кредиту придбання нерухомого майна (п.1.2).

Згідно п.1.3.1 Договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49% річних (а.с.25).

Згідно копії заяви на видачу готівки №1 від 26.06.2007 підтверджується видача ОСОБА_1 кредиту по кредитному договору №ОД13/06/2007/840-К/74 на суму 63 000 доларів США, що в еквіваленті складає 318 150,00 грн. (а.с.70 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним Договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007, між ОСОБА_1 та відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», 26.06.2007 укладено Договір іпотеки (а.с.46-49 т.1).

Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

До вказаного предмету іпотеки 15.01.2014 внесено зміни №1 (а.с.46-59 т.1).

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним Договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007, між ОСОБА_2 та відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», 13.06.2007 укладено Договір поруки (а.с.60-62 т.1), згідно якого поручитель поручився перед Кредитором за неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань.

Заборону на нерухоме майно внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.65 т.1).

У зв`язку із проведенням реструктуризації заборгованості за Кредитним договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007, до договору поруки, укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 (а.с.61-62 т.1).

ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитного зобов`язання, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.71-122 т.1).

15.04.2009 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №1 (а.с.27-32 т.1).

27.10.2009 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №2 (а.с.33-34 т.1).

01.09.2010 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №3 (а.с.216 т.1).

22.11.2013 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №4 (а.с.35-38 т.1)

04.08.2014 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №5 (а.с.39-41 т.1).

09.01.2015 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додаткову угоду №5.

22.11.2013 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №4 (а.с.217-220 т.1).

04.08.2014 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №5 (а.с.221-225 т.1).

09.01.2015 до Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №6 (а.с.226-230 т.1).

Порядок розрахунків по кредиту, щомісячних платежів зі сплатою відсотків за користування кредитнимим коштами, тощо зафіксовано в графіках платежів, які містяться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.170-200 т.3).

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення економічної експертизи №671/02/2021 від 25.02.2021 (а.с.7-22 т.4):

1. В матеріалах справи відсутні первинні документи, в т.ч. заява на видачу готівки, оформлені згідно вимог нормативно-правових актів НБУ в організації касової рботи банків та повний обсяг документів бухгалтерського обліку Банку (в тому числі відсутні виписки по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ), які відображають операції надання коштів за Кредитним договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007. Враховуючи зазначене, в межах наявних матеріалів, відображення операції надання кредитних коштів позичальнику відповідно до умов Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 та бухгалтерських документів ПАТ КБ «Надра» документально не підтверджуються.

2. В результаті проведеного дослідження, виходячи з умов на момент укладення Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 встановлена реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту складає:

- реальна процентна ставка на момент укладення Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 13,98 %;

- абсолютне значення подорожчання кредиту на моменту укладення Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 156912,57 доларів США.

3. В результаті проведених розрахунків в межах наявних документів, зазначений Банком у Кредитному договорі №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 розмір щомісячного платежу 685,00 доларів США (згідно п.3.3.2 кредитного договору), арифметично необґрунтований та не узгоджується з кінцевим строком повернення кредиту 25.06.2036 (згідно п.1.4, п.3.3.4 Кредитного договору). В зв`язку з відсутністю графіку погашення заборгованості (розрахованого згідно суми щомісячного платежу) 685,00 доларів США), а також детальних умов нарахування та погашення заборгованості, в межах наданих матеріалів, не можливо в повній мірі встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, на момент укладення Кредитного договору№ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007.

4. За результатами проведених розрахунків, виходячи з наявних у матеріалах платіжних документів Позичальника, загальна сума коштів (по курсу НБУ на дату платежу), сплачена ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 складає 56955,390 доларів США, що в еквіваленті на дату платежу складає 421522,63 грн.

5. В наявних матеріалах, за результатами дослідження розрахунків за кредитним договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 не встановлено документального та арифметичного підтвердження виконання банком вимог п.2.1, 2.2, 3.1, 3.3, 3.8 Правил наждання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 та п.2 та п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо викладення в його змісті повного обсягу інформації з визначенням арифметичної обґрунтованості погашення заборгованості та розрахунку сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 21.07.2020 укладено Договір №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги, за яким відступлено право грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 (а.с.50-57 т.4).

ІV. Оцінка Суду.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, станом на момент укладення спірного кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено перелік інформації, яка надається споживачу кредитодавцем перед укладенням кредитного договору.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону (абз.2 ч.2 ст.11 Закону).

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Невиключний перелік несправедливих умов визначено у ч.3 вищевказаної статті.

Наслідки включення до договору несправедливих умов встановлені ч.5, 6 цієї статті, відповідно до яких, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

За змістом ч.5 ст.11, ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, станом на момент укладення спірного кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 №6/1341цс15 Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі №761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, у постанові Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №754/14531/16-ц.

Отже, обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 по справі №490/905/16-ц при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» за загальним правилом, посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 по справі № 629/37/16-ц.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та відкритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Надра», в особі Федорової Марини Володимирівни, яка діє на підставі довіреності №5051 правонаступником якого на даний час є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП», 26.06.2007 укладено Кредитний договір №ОД13/06/2007/840-К/74 (далі Договір), відповідно до якого банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 63 000 доларів США (а.с.25-26 т.1).

Цільове використання кредиту придбання нерухомого майна (п.1.2).

Згідно п.1.3.1 Договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49% річних (а.с.25).

Із змісту оспорюваного кредитного договору встановлено, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

Так, позичальник був ознайомлений з існуючими умовами кредитування банку і на власний розсуд обрав більш прийнятні умови - графік погашення кредитної заборгованості, позичальник був ознайомлений з інформацією про вартість оформлення кредиту, сукупну орієнтовну вартість, розмір платежів на корить третіх осіб за надані супутні послуги, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Кредитний договір містить інформацію про суми платежів за розрахунковими періодами протягом всього строку кредитування із зазначенням розподілу коштів щомісячного платежу на погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на яку позивач погодився при укладенні спірного кредитного договору.

Враховуючи обізнаність позивача ОСОБА_1 про розмір щомісячного погашення за користування кредитом, при підписанні договору, вона мала об`єктивну можливість обрахувати загальну вартість кредиту та оцінити доцільність отримання кредиту на запропонованих банком умовах. При цьому за умови дотримання позичальником усіх положень кредитного договору, ануїтетні (фіксовані) платежі є незмінними.

Крім того, позивач шляхом підписання 26.06.2007 спірного кредитного договору та у 2007, 2009, 2010, 2013-2015 роках додаткових угод до нього, додаткових договорів, графіків платежів у різних редакціях підтверджувала щомісячні суми мінімально необхідних платежів зі сплатою відсотків за користування кредитних коштів, суму залишку непогашених кредитних коштів та заборгованості по відсоткам (зокрема станом на 15.04.2009, 27.10.2009, 01.09.2010, 22.11.2013, 04.08.2014, 09.01.2015) про будь-які порушення кредитного договору та вказаних додаткових угод та додаткових договорів про внесення змін та доповнень не заявляла, а також не вказувала про невідповідність зарахування платежів погашення заборгованості.

За таких обставин суд вважає, що банк надав визначену законом інформацію про умови надання споживчого кредиту, а позивач мала реальну можливість ознайомитися з умовами кредиту та не погодитися чи відмовитися від укладення договору, проте таких дій не вчинила. Натомість позивач підписала договір, отримала кредитні кошти та вносила грошові кошти на погашення боргу, тобто договір виконувався сторонами, а поведінка позивача, яка через значний проміжок часу заявляє про невідповідність зарахування платежів (порядок погашення кредиту), не відповідає підписаним нею у 26.06.2007 спірного кредитного договору та у 2007, 2009, 2010, 2013-2015 роках додаткових угод до нього, додаткових договорів, графіків платежів у різних редакціях.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитного зобов`язання, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.71-122 т.1), що підтверджує виконання умов Кредитного Договору.

Факт виконання ОСОБА_1 умов Кредитного Договору також підтверджуються висновком судового експерта за результатами проведення економічної експертизи №671/02/2021 від 25.02.2021, відповідно до п.4 якого зазначається, що за результатами проведених розрахунків, виходячи з наявних у матеріалах платіжних документів Позичальника, загальна сума коштів (по курсу НБУ на дату платежу), сплачена ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 складає 56955,390 доларів США, що в еквіваленті на дату платежу складає 421522,63 грн. (а.с.7-22 т.4).

Більш того, у висновках економічної експертизи щомісячне погашення кредиту проводилось відповідно до п.3.3.2, п.3.3.3 Кредитного Договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007, передбачених шляхом сплати мінімально необхідних платежів щомісячно у розмірі 685,00 доларів США до 7 числа поточного місяця, тобто в розмірі і від дати, погодженої сторонами у договорі.

Відповідно до п.3 висновку економічної експертизи №671/02/2021 від 25.02.2021 (а.с.7-22 т.4) зазначається, що в результаті проведених розрахунків в межах наявних документів, зазначений Банком у Кредитному договорі №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 розмір щомісячного платежу 685,00 доларів США (згідно п.3.3.2 кредитного договору), арифметично необґрунтований та не узгоджується з кінцевим строком повернення кредиту 25.06.2036 (згідно п.1.4, п.3.3.4 Кредитного договору). В зв`язку з відсутністю графіку погашення заборгованості (розрахованого згідно суми щомісячного платежу) 685,00 доларів США), а також детальних умов нарахування та погашення заборгованості, в межах наданих матеріалів, не можливо в повній мірі встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, на момент укладення Кредитного договору№ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007.

Натомість графік платежів розраховано виходячи з платіжного періоду, який дорівнює одному місяцю (Додаток 2 до Висновку економічної експертизи) (а.с.31-32 т.4).

Доводи позивача у поясненнях до висновку (а.с.34-45 т.4) про те, що факт введення її банком в оману підтверджується висновком експерта, в яких зазначено, що у Кредитному Договорі не встановлено інформації позичальнику щодо варіантів повернення кредиту (включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги) та орієнтовну вартість кредиту, тощо (а.с.37 т.4), не стосуються порушення умов дійсності кредитного договору.

Суд також зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі №643/12702/15-ц висновок експертизи може свідчити лише про можливість зміни розміру кредитної заборгованості позичальника, і не може бути в силу вимог закону правовою підставою для визнання кредитного договору недійсним. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 по справі № 760/15078/15-ц, зазначивши, що висновки експерта, у цьому випадку, можуть бути підставою лише для правильного обрахування суми заборгованості позичальника перед банком.

З огляду на що, визнати вказаний висновок повним та об`єктивним в сукупності із іншими наявними в матеріалах справи доказами та обставинами встановленим судом суд не може, а тому відноситься до викладених в ньому висновків критично.

Крім того, суд зазначає, що незгода позичальника з порядком зарахування коштів щомісячного платежу в рахунок погашення основного боргу та процентів, а також щодо розміру залишку заборгованості сама по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. В такому випадку позичальник може оскаржувати здійснений банком розрахунок залишку заборгованості по кредиту та вимагати його зменшення на відповідну частину.

Всі інші суперечності, нечіткі або двозначні положення договору споживчого кредиту, за загальним правилом мають тлумачитися на користь споживача, в тому числі при перевірці правильності здійсненого банком розрахунку заборгованості на відповідну дату у випадку виникнення між сторонами спору з цього приводу.

Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману, а посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору, додаткових угод до до нього, вона не була в достатньому обсязі ознайомлена з умовами надання кредиту спростовуються змістом кредитного договору з додатками, який був підписаний позичальником без зауважень і заперечень.

Оскільки посилання позивача на обставини введення її банком в оману стосовно ціни або способу розрахунку а також щодо ненадання банком необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо ціни кредитного договору спростовується доказами по справі, судом також не встановлено фактів стверджуваної позивачем нечесної підприємницької діяльності банку, що виражалася в таких діях.

За таких обставин суд вважає, що позивач не довів умислу банку, спрямованого на введення клієнта в оману щодо умов кредитування.

Також, не знаходять свого підтвердження доводи п.1 висновку судового експерта за результатами проведення економічної експертизи №671/02/2021 від 25.02.2021 (а.с.7-22 т.4) щодо того, що відображення операції надання кредитних коштів позичальнику відповідно до умов Кредитного договору №ОД13/06/2007/840-К/74 від 26.06.2007 та бухгалтерських документів ПАТ КБ «Надра» документально не підтверджуються, оскільки в матеріалах даної цивільної справи наявна заява на видачу готівки №1 від 26.06.2007 ОСОБА_1 кредиту по кредитному договору №ОД13/06/2007/840-К/74 на суму 63 000 доларів США, що в еквіваленті складає 318 150,00 грн. (а.с.70 т.1).

Крім того, в матеріалах справи наявні графіки платежів по кредитному договору, додаткових угод до нього і додаткових договорів про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору (а.с.170-200 т.3), які спростовують п.3 висновку судового експерта за результатами проведення економічної експертизи №671/02/2021 від 25.02.2021 (а.с.7-22 т.4) щодо їх відсутності.

Таким чином, доводи позивача про необхідність визнання недійсним Кредитного Договору в цілому та додаткових угод до нього і додаткових договорів про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено достатніх доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, позивачем не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши характер правочину і узгодивши всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору вона без заперечень отримала кредитні кошти, тривалий час виконувала свої зобов`язання з повернення цих коштів та сплати відповідних відсотків.

Отже, судом не встановлено наявність передбачених ст.ст.203, 215, 230 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним в цілому та додаткових угод і додаткових договорів до нього, тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29, 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач, як споживач, звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України») про захист прав споживача відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко