Ухвала

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 752/30783/21

провадження № 61-8135ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батури Павла Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 484 608,55 грн на відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 06 лютого 2021 року о 09 год. 33 хв. на 52 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та її автомобіля «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Їй як власнику автомобіля «Porsche Cayenne», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була спричинена майнова шкода, розмір якої, згідно з висновком експертного дослідження від 26 липня 2021 року склав 1 077 070 грн. Крім того, за вказаним висновком вартість відновлювального ремонту її автомобіля склала 783 344,35 грн. Вона вважала за доцільне здійснити відновлювальний ремонт автомобіля, а тому сума матеріального збитку за пошкодження транспортного засобу з вини відповідача склала 783 344,35 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, оскільки, відповідач як учасник бойових дій звільнений від сплати обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин заподіяну їй шкоду має відшкодувати Моторне (транспортне) страхове бюро України в сумі 130 000 грн. З огляду на те, що розмір майнової шкоди значно перевищує розмір страхового відшкодування, з ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 658 344,35 грн (783 344,35 грн - 130 000,00 грн). ОСОБА_2 частково відшкодував їй заподіяну ним майнову шкоду, сплативши кошти в сумі 173 735,80 грн, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню 484 608,55 грн. Крім того, внаслідок пошкодження її автомобіля з вини відповідача їй було завдано моральних страждань, а тому враховуючи їх характер та обсяг, розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінила в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року (повний текст якої складено 27 квітня 2023 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Батури П. О. задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і ухвалено в зазначеній частині нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

29 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Батура П. О. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Ціна позову в цій справі становить 494 608,55 грн (484 608,55 + 10 000), що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн). Тобто справа № 752/30783/21 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в), пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат Батура П. О. мотивував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, посилаючись на те, що факт існування суперечності висновків судів попередніх інстанцій, які нівелюють правила статей 22, 1192 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звільняють особу, яка заподіяла збитки від майнової відповідальності, відносно судової практики Верховного Суду у подібних справах, ставить під сумнів питання єдності правозастосування. Тобто існує необхідність висловлення висновку щодо застосування наведених норм права під час вирішення спору про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу, який належав потерпілому на час ДТП, розмір якої підтверджено належним засобом доказування, за встановленого факту визнання транспортного засобу фізично знищеним та у випадку відсутності цього транспортного засобу у власності потерпілого на час розгляду справи судом. Крім цього, справа має виняткове значення для позивача, оскільки розмір невідшкодованої шкоди є значним для неї та значно перевищує розмір її щомісячного доходу, а безпідставна відмова в задоволенні її позову порушує її майнові права і позбавляє її засобів для нормального існування.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Тобто заявнику в касаційній скарзі необхідно обґрунтувати наявність актуальної правової проблеми, яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявником не обґрунтовано наявності актуальної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах. Верховним Судом вже сформовано правозастосовчу практику в цій категорії справ.

Що стосується посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 525/1592/18, від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17 та доводів заявника про те, що порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є підставою для їх відшкодування, а також - аргументів касаційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з фактом визнання пошкодженого транспортного засобу фізично знищеним, то вони не звільняють позивача від процесуального обов`язку доведення заявлених позовних вимог, тому за встановлених судами попередніх інстанцій обставин, з огляду на заявлені позивачем вимоги - про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, відсутні підстави вважати, що в оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в зазначених постановах Верховного Суду.

Крім цього, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. До касаційної скарги не додано належних доказів на підтвердження майнового стану позивача і не доведено, що з урахуванням такого стану справа має для неї виняткове значення.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Батури Павла Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко