Справа № 932/3468/23
Провадження№ 2/932/1013/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Орищиній І.А.,

за участю представника позивача Лавринович О.В.,

за участю представника відповідача Абдулаєвої С.З.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, накладений відповідно до постанови Бабушкінським районним відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № АА 738479 від 22.12.2003 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя чоловікові належала на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Під час оформлення спадкових прав з`ясувалося, що на частину квартири, яка входить до складу спадкового майна, накладено вказаний вище арешт та заборона відчуження. Відтак, за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно спадкодавця, порушується право позивача як спадкоємця, внаслідок чого остання позбавлена змоги успадкувати майно після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах місті Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відзив на позов не подав. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження відповідача направлялись ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які були отримані останнім 28.06.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник відповідача ДВС Абдулаєва С.З. проти задоволення позову заперечувала, однак пояснила, що, дійсно, на виконанні у Правобережного ДВС знаходився виконавчий лист № 1-188 від 08.10.1999, виданий Солонянським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб заборгованості у розмірі 9 287,25 гривень. Окрім цього, зазначила, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що відносно ОСОБА_2 накладено обтяження на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 4793140 від 12.04.2007, підстава обтяження: постанова № АА 738479 від 22.12.2003, видана Бабушкінським відділом державної виконавчої служби. Повідомила, що відповідно до п. 2 Розділу ХІ наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» дане виконавче провадження було передано до архіву на зберігання та в подальшому було знищено у зв`язку зі спливом строку зберігання. Також, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав при наявності яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, тому згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Суд, вислухавши позиції позивача та представника ДВС, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.04.2011, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.07.2021, виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 322932496 від 15.02.2023, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-3365, виданого 21.06.2013 Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 322932496 від 15.02.2023, зареєстровано обтяження майна № 4793140 від 12.04.2007 року, а саме заборона відчуження нерухомого майна боржника ОСОБА_2 . Підстава обтяження: постанова АА 738479, видана 22.12.2003 Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.

Судом встановлено, що 29.07.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на майне, яке залишилося після смерті її чоловіка - ОСОБА_2 .

Постановою від 15.01.2022 державний нотаріус Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Л.Г. відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з наявністю відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обтяжень вищезазначеного нерухомого майна.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходився виконавчий лист № 1-188 від 08.10.1999 року, виданий Солонянським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб заборгованості у розмірі 9 287,25 грн.

З листа Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра від 06.03.2023 № 28.41/19811 встановлено, що на виконанні у Правобережного ДВС знаходився виконавчий лист № 1-188 від 08.10.1999, виданий Солонянським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб заборгованості у розмірі 9 287,25 гривень. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відносно ОСОБА_2 накладено обтяження на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 4793140 від 12.04.2007, підстава обтяження: постанова № АА 738479 від 22.12.2003, видана Бабушкінським відділом державної виконавчої служби. Відповідно до п. 2 Розділу ХІ наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» дане виконавче провадження було передано до архіву на зберігання та в подальшому було знищено у зв`язку зі спливом строку зберігання

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30)

Підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України, - права розпорядження майном.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20).

Як встановлено судом, арешт на спадкове майно, був накладений на підставі постанови відділу виконавчої служби АА738479 від 22.12.2003 року в межах виконавчого провадження щодо стягнення боргу з померлого чоловіка позивача ОСОБА_2 , який на той час був власником даного житла. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. Наявність обтяження (арешту) на 1/3 частки квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка, а також перешкоджає позивачу у здійсненні нею права власності на спадкове майно.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для існування арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про скасування арешту, підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача ОСОБА_1 залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 317, 319, 321, 391, 1216-1218 ЦК України, статтями 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про скасування арешту, задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна , яке належало на праві приватної власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , накладений у виконавчому провадженні № АА738479 від 22.12.2003 року з примусового виконання виконавчого листа № 1-188, виданого 08.10.1999 Солонянським районним судом Дніпропетровської області, про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб заборгованості в сумі 9 287,25 гривень.

Виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна № 4793140, дата реєстрації 12.04.2007 року, накладеного на підставі постанови Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № АА738479 від 22.12.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту судового рішення 27 листопада 2023 року.

Суддя О.С. Овчиннікова