Провадження № 2/344/2828/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ПАРІС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором розмірі 22 966,95 грн., стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ПАРІС звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором розмірі 22 966,95 грн., стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 22.01.2020 року ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0049194 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 15 151,51 грн, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18, 00 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 1 % суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5 % від суми наданого кредиту. Представник позивача вказав, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, згідно із наданим розрахунком. Сторона позивача стверджує, що оскільки відповідач грошові кошти, отримані в кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, передбачені умовами договору не сплатив, то заборгованість підлягає примусовому стягненню із відповідача із врахуванням пені у розмірі 3 % річних та інфляційних втрат. Просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованість у сумі 22 966,55 грн, що складається із: 10 847,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 788,98 грн - заборгованість за процентами; 7 575,80 грн - заборгованість за комісією; 105,89 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року; 648,78 грн - інфляційні втрати за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року; та судові витрати.

11.10.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимога позивача про стягнення заборгованості по щомісячній комісії в розмірі 7 575,80 не підлягає до задоволення. (а.с. 64-69).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви, просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в частині заборгованості по щомісячній комісії в розмірі 7 575,80 грн.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що 22.01.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 0049194 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 15 151,52 грн, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18, 00 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 1 % суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5 % від суми наданого кредиту (а. с. 15).

22.01.2020 року ОСОБА_1 підписав Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної ставки, паспорт споживчого кредиту (16-17).

Грошові кошти у сумі 15 151,52 грн. були зараховані АТ «РВС БАНК» 22.01.2020 року на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальним ордером (а.с.25).

28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 (а. с. 18-20).

Як вбачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором № 0049194 від 22.01.2020 року на загальну суму 22 212,28 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 847,50 грн, заборгованість за процентами 3 788,98 грн, заборгованість за комісією 7 575,80 грн. (а.с.21).

25 січня 2022 року від ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» на ім`я ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань (а.с.41).

Відповідно до частини першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Так, відповідач своїм підписом у заяві-договорі № 0049194 від 22.01.2020 року та в додатку №1 до заяви-договору від 22.01.2020 підтвердив ознайомлення з умовами договору.

АТ «РВС Банк» виконало умови договору № 0049194 від 22.01.2020 року, а відповідач, в свою чергу умови вказаного договору не виконав, чим порушив норми цивільного законодавства.

Також, згідно з умов п. 7.7.3.4. Публічної пропозиції, Банк має право при порушенні Клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених Договором, строк виконання яких/якого вже настав, в тому числі про порушенні строків сплати платежів, передбачених Графіком платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць - вимагати від Клієнта дострокового повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі, в примусовому порядку.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «РВС Банк», а саме: 10 847,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 788,98 грн - заборгованість за процентами; 105,89 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року; 648,78 грн - інфляційні втрати за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредитору (цесіонарію). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

У постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі №910/6098/14, та від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6098/14).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений 28 грудня 2021 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1, є договором цесії, і не стосується надання фінансової послуги, договір не містить умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договору не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за спірними правочином не є відносинами у сфері факторингу, а отже за своєю природою вказаний договір є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України.

Так, на підтвердження переходу до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0049194 від 22.01.2020 року, позивачем надано окрім договору про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року, витяг із додатку № 1 до договору, акт прийому-передачі прав та документів до Договору про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 від 28 грудня 2021 року, витяг із додатку №1 до акту.

Разом із цим, доказів щодо повідомлення боржника ОСОБА_1 про перехід права вимоги за кредитним договором № 0049194 від 22.01.2020 року до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» матеріали справи не містять.

Стосовно зазначеного, суд вважає за необхідне вказати наступне, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення ОСОБА_1 про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 лютого 2018 року, справа № 278/1679/13-ц.

При цьому, суд враховує, що будь-яких доказів щодо визнання договору про відступлення права вимоги недійсним чи оскарження вказаного договору відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 848,50 грн, 3 788,98 грн - заборгованість за процентами.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до п. 7.7.2.17. Публічної пропозиції встановлено, що Клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховуванні проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом (Кредитом). При цьому розмір процентів для Клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за Споживчим кредитом (Кредитом) згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-Договору.

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані у кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач, керуючись частиною другою ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17. Публічної пропозиції, нараховано 105,89 грн 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, 648,78 грн - інфляційних втрат за аналогічний період.

Водночас, суд зауважує, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 7 575,80 грн слід відмовити.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 1 798,66 грн. ( 15 391,15 х 2 684,00 / 22 966,95) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 207, 512, 513, 514, 516, 517, 524, 526, 527, 533-535, 610, 611, 625, 626, 628, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ПАРІС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором розмірі 22 966,95 грн., стягнення судових витрат - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01601) заборгованість в сумі 15 391 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто одна) грн. 15 коп., що складається із: 10 847, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 788,98 грн - заборгованість за процентами; 105,89 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року; 648,78 грн - інфляційні втрати за період із 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01601) - судовий збір у розмірі 1 798,66 грн.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 13.12.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.