ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 466/1394/21

провадження № 61-6281св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - підприємство об`єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр шахової асоціації незрячих України «Орієнтир»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , приватне підприємство «Занзібар Холдинг», відповідач за зустрічним позовом - Міністерство юстиції України,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Козаков і Партнери»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Міністерства юстиції України та підприємства об`єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року в складі судді Білінської Г. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Савуляка Р. В., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року підприємство об`єднання громадян Львівський спортивно -культурний центр шахової асоціації незрячих України «Орієнтир» (далі - підприємство «Орієнтир», підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Занзібар Холдинг» (далі - ПП «Занзібар Холдинг»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Козаков і Партнери» (далі - ТОВ «ФК «Козаков і Партнери»), про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що підприємство «Орієнтир» є власником нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 1 130,1 кв. м.

У грудні 2019 року працівники підприємства виявили факт незаконного захоплення вказаних приміщень невідомими особами, з приводу чого було подано заяви до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та було зареєстровано ряд кримінальних проваджень.

Також, підприємство звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л. М. За результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України видано наказ від 19 березня 2020 року № 1047/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав», яким задоволено скаргу підприємства «Орієнтир» і скасовано рішення від 03 грудня 2019 року, якими була проведена державна реєстрація переходу права власності на нежитлові приміщення в буд. АДРЕСА_1 від підприємства «Орієнтир» до ТОВ «ФК «Козаков і партнери».

У подальшому, внаслідок ряду правочинів спірне нерухоме майно перейшло у власність ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг», які є зареєстрованими власниками майна станом на час подання позовної заяви.

З огляду на зазначене, позивач просив суд витребувати у ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг» на користь підприємства «Орієнтир» нежитлові приміщення в буд. АДРЕСА_1 загальною площею 1 130,1 кв. м, зокрема: у ОСОБА_1 - нежитлові приміщення (літ. «З1-2) площею 565 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, у ПП «Занзібар Холдинг» - нежитлові приміщення (літ. «З-2») площею 565,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

У березні 2021 року ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг» подали зустрічний позов до підприємства «Орієнтир» та Міністерства юстиції України, в якому просили визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року № 1047/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав».

Позов обґрунтовували тим, що оскільки підприємство «Орієнтир» не виконало зобов`язань за договором кредиту, новий кредитор за договором про відступлення права вимоги та іпотекодержатель спірних приміщень - ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» набуло права задовольнити свої вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна у позасудовому порядку. ТОВ «Фінансова компанія «Козаков і Партнери» дотрималося порядку звернення стягнення на іпотечне майно, направило підприємству «Орієнтир» повідомлення-вимогу про усунення порушення від 18 жовтня 2019 року поштовим відправленням № 101, цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Листом від 20 листопада 2019 року № 12.2.1-04-1161 АТ «Укрпошта» підтвердило, що відправлення було вручено 21 жовтня 2019 року за довіреністю ОСОБА_2 . Оскільки закон не визначає серед документів, які подаються нотаріусу для реєстрації прав на підставі договору іпотеки, наявність саме рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивачі вказали про незаконність оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України. Крім того, на момент видачі оскаржуваного наказу право власності на спірні приміщення перейшло на законних підставах до інших власників., що є перешкодою для задоволення скарги згідно із пунктом 2 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Про це Міністерству юстиції України було достеменно відомо, однак останнє протиправно задовольнило скаргу підприємства «Орієнтир», порушивши права власників спірного нерухомого майна: ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг».

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, у задоволенні позову підприємства «Орієнтир» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг» задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року № 1047/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав».

Судові рішення мотивовані тим, що на момент прийняття приватним нотаріусом Дерев`янко Л. М. рішень від 03 грудня 2019 року №№ 49987988, 49982844 про реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Козаков і Партнери», такі рішення відповідали вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Судами було встановлено, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 червня 2012 року щодо повернення підприємством «Орієнтир» кредиту в розмірі 350 000 дол. США судовим рішенням, що набрало законної сили, вирішено стягнути з цього підприємства на користь банку 256 664,63 дол. США. У подальшому кредитор звернув стягнення на предмет іпотеки, що забезпечував виконання зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на зазначене, суди дійшли висновку про те, що пред`являючи позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач належними та допустимими доказами не довів факт незаконного заволодіння спірним майном ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг», а також те, що внаслідок подальшої перереєстрації спірного майна мало місце рейдерське захоплення належного позивачу майна.

Задовольняючи зустрічний позов, суди вказали, що Наказ Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року прийнято з порушенням статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на час його винесення за результатом розгляду скарги підприємства «Орієнтир» відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою ( ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг»), ніж зазначена у рішенні, що оскаржуєтьсяпідприємством «Орієнтир», у зв`язку з чим Міністерство юстиції України не мало права його скасовувати.

Водночас суди узяли до уваги договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2020 року, за яким боржник підприємство «Орієнтир» визнав, що отримав від ТОВ «ФК Козаков і Партнери» зазначене у пункті 1.5 цього договору повідомлення-вимогу про усунення порушення від 18 жовтня 2019 року, однак у тридцятиденний строк з моменту її отримання не усунув порушення своїх зобов`язань за кредитним договором та погодився з тим, що кредитор в законний спосіб відчужив спірні нежитлові приміщення добросовісним набувачам.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та аргументи учасників справи

У квітні 2023 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Підставою касаційного оскарження Міністерство юстиції України зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 826/10888/18, від 16 листопада 2020 року в справі № 295/13681/18, від 24 грудня 2020 року в справі № 916/2110/20, від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12916/15-ц, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного наказу Міністерство юстиції України проаналізувало відомості, що містяться у Державному реєстрі прав та дійшло обґрунтованого висновку щодо наявності у рішеннях приватного нотаріуса Дерев`янко Л. М. порушень вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки під час державної реєстрації переходу права власності на спірні нежитлові приміщення нотаріус безпідставно узяв до уваги неналежний доказ направлення ТОВ «ФК Козаков і партнери» боржнику підприємству «Орієнтир» письмової вимоги іпотекодержателя.

Надане відповідачем повідомлення АТ «Укрпошта» від 20 листопада 2019 року про отримання ОСОБА_3 повідомлення-вимоги від ТОВ «ФК Козаков і партнери» не може вважатися належним доказом вручення позивачу вимоги про усунення порушення, оскільки необхідно встановити наявність номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист. Інших доказів на підтвердження факту отримання підприємством «Орієнтир» письмової вимоги іпотекодержателя, що є безумовною підставою для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, відповідач не надав. Оскільки оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України ніяким чином не перешкоджає теперішнім власникам володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позивачі за зустрічним позовом обрали неефективний спосіб захисту своїх прав та не довели порушення їх прав цим наказом.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що даний спір має розглядатись за правилами господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між юридичними особами.

У травні 2023 року підприємство «Орієнтир» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підприємство «Орієнтир» оскаржує судові рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судами норм процесуального права відповідно до пункту 6 частини першої, пунктів 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини виникли між підприємством «Орієнтир» та ТОВ «ФК Козаков і партнери», а тому зустрічний позов пред`явлено до неналежного відповідача - Міністерства юстиції України, наслідком чого має бути відмова у задоволенні позовних вимог, заявлених до цієї особи. Суди безпідставно узяли до уваги договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2020 року як доказ направлення ТОВ «ФК Козаков і партнери» боржнику підприємству «Орієнтир» письмової вимоги іпотекодержателя, оскільки вказані у цьому документі як сторони особи не підписували цей документ.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що даний спір має розглядатись за правилами господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між юридичними особами: підприємством «Орієнтир» та ТОВ «ФК Козаков і партнери».

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення на касаційну скаргу підприємства «Орієнтир». В обґрунтування доводів цієї заяви ОСОБА_1 вказав на безпідставність посилань підприємства «Орієнтир» у касаційній скарзі на неправильний суб`єктний склад учасників справи за зустрічним позовом, з огляду на те, що саме за наслідком розгляду скарги підприємства Міністерством юстиції України було винесено оскаржуваний наказ, а тому підприємство «Орієнтир» є належним відповідачем у цій справі.

Виниклий між сторонами спір як за первісним, так і за зустрічним позовами, на переконання заявника, має приватно-правовий характер, а з огляду на суб`єктний склад учасників правовідносин, суди підставно розглядали справу в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

У задоволенні клопотання про закриття провадження з підстав невірної юрисдикції ухвалою суду від 23 червня 2021 року було обґрунтовано відмовлено.

Вказує, що доводи касаційної скарги про те, що представник підприємства «Орієнтир» не підписував договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2020 року, є голослівними, не підтверджені будь-якими доказами.

У серпні 2023 року Міністерство юстиції України подало заперечення на додаткові пояснення, в обґрунтування яких зокрема вказало, що суди попередніх інстанцій не узяли до уваги, що під час здійснення державної реєстрації на спірні об`єкти нерухомого майна приватному нотаріусу не було надано доказів направлення вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги. Крім того, заявник вказав, що Міністерство юстиції України при прийнятті оскаржуваного наказу проаналізувало відомості, що містяться в Державному реєстрі прав та зробило обґрунтований висновок щодо наявності у рішеннях приватного нотаріуса порушень вимог закону. Оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України стосувався правовідносин, що виникли між юридичними особами (підприємством «Орієнтир» та ТОВ «ФК Козаков і партнери»), що виключає розгляд цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 червня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого стало ПАТ «Неос Банк») та підприємством «Орієнтир» було укладено кредитний договір № 16/19-919/2012, згідно із умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 350 000 дол. США з кінцевою датою погашення 20 червня 2020 року.

На забезпечення виконання цього договору підприємство «Орієнтир» передало в іпотеку ПАТ «Банк Кіпру» нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 641,2 кв. м, реєстраційний номер 26004211 та нежитлові приміщення «К-1» загальною площею 488,9 кв. м, реєстраційний номер 28858540, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 5.4, 5.9 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, в порядку, встановленому цим договором. У випадку, якщо іпотекодержатель вирішить прийняти у власність предмет іпотеки у відповідності із цією статтею 5.9, право власності на предмет іпотеки перейде до іпотекодержателя на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

21 липня 2014 року ПАТ «Неос Банк» на підставі договору факторингу № 1 відступило права вимоги за кредитним договором від 21 червня 2012 року до підприємства «Орієнтир» на користь АТ «Альфа-Банк».

У зв`язку з невиконанням позичальником підприємством «Орієнтир» зобов`язань за вказаним кредитним договором від 21 червня 2012 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 вересня 2019 року по справі № 914/274/18, з підприємства «Орієнтир» на користь АТ «Альфа Банк» стягнуто 256 664,63 доларів США.

26 вересня 2019 року за договором факторингу №1 АТ «Альфа Банк» відступило права вимоги за кредитним договором від 21 червня 2012 року ТОВ «ФК «Карточка Плюс».

На підставі договору факторингу від 26 вересня 2019 року № 2 ТОВ «ФК «Карточка Плюс» відступило права вимоги за даним кредитним договором ТОВ «ФК «Козаков і Партнери».

До нових кредиторів за окремими договорами про відступлення прав іпотекодержателя (договором відступлення прав за іпотечним договором від 26 вересня 2019 року, укладеним між АТ «Альфа - Банк» та ТОВ «ФК «Карточка Плюс», та договором відступлення прав за іпотечним договором від 26 вересня 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Карточка Плюс» та ТОВ «ФК «Козаков і Партнери) перейшли також права іпотекодержателя на спірне нерухоме майно.

Згідно із умовами договору про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами та непогашенням підприємством «Орієнтир» заборгованості за кредитним договором № 16/19-919/2012 ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» отримало право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Даних про виконання підприємством «Орієнтир» кредитних зобов`язань за договором від 21 червня 2012 року матеріали справи не містять.

Згідно із повідомленням-вимогою від 18 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» направило підприємству «Орієнтир» вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 279 997,96 дол. США та попередило, що у разі невиконання цієї вимоги зверне стягнення на предмет іпотеки у порядку, встановленому договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку».

У матеріалах справи міститься інформація про відправлення ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» адресоване підприємству «Орієнтир» (номер накладної 101), а також опис вкладення у цінний лист на ім`я: підприємство «Орієнтир», найменування предметів: повідомлення-вимога про усунення порушення (в порядку ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» б/н від 18 жовтня 2019 року, відправник: ТОВ «ФК «Козаков і Партнери», яке містить відбиток календарного штемпеля та підписи відправника і працівника пошти (а. с. 127, т. 1).

Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 20 листопада 2019 року № 12.2.1-04-1161 відправлення № 101 вручено 21 жовтня 2019 року за довіреністю ОСОБА_2 .

На підставі поданих документів 03 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дерев`янко Л. М. прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав № 49987988 та №49982844, згідно із яким за ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» зареєстровано право власності на предмет іпотеки - спірні нежитлові приміщення.

Згідно із інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нежитлові приміщення загальною площею 641,2 кв. м, реєстраційний номер 26004211 та нежитлові приміщення «К-1» загальною площею 488,9 кв. м, реєстраційний номер 28858540, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , були об`єднані в один об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення (Літ. "З-2"), загальною площею: 1 130,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

12 лютого 2020 року на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Український інвестиційний центр» та ПП «Занзібар Холдінг», право власності на нежитлові приміщення було зареєстроване за ПП «Занзібар Холдинг».

На підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2020 року №№ 51108366, 51108647 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. проведена державна реєстрація іпотеки та заборони, де іпотекодавцем є ПП «Зазібар Холдинг», а іпотекодержателем зазначених нежитлових приміщень - компанія «Санта Марія Інвест Інк», а також на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2020 року №№ 51108834, 51108854 приватним нотаріусом Черник Н. С. проведено державну реєстрацію припинення іпотеки та заборони.

На підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 березня 2020 року №№ 51824176, 51102342, 51821748 державним реєстратором виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області Поломаним В. Д. проведена державна реєстрація припинення права власності ПП «Занзібар Холдинг» на нежитлові приміщення літ «3-2» з закриттям відповідного розділу у Державному реєстрі прав у зв`язку з його поділом на два різних нежитлових приміщення. На підставі подальших рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 квітня 2020 року іпотекодержателем стало обмежене партнерство «Аерілліа», а 08 квітня 2020 року приватним нотаріусом Стефанюк О. І. проведена державна реєстрація переходу права власності на спірні нежитлові приміщення до ОСОБА_1

25 грудня 2019 року підприємство «Орієнтир» оскаржило рішення про державну реєстрацію прав № 49987988 та № 49982844 від 03 грудня 2019 року до Міністерства юстиції України в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наказом Міністерства юстиції України № 1047/5 від 19 березня 2020 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав» скаргу підприємства «Орієнтир» задоволено, скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л. М. від 03 грудня 2019 року № № 49987988, 49982844 про реєстрацію предмета іпотеки за ТОВ «ФК «Козаков і Партнери».

Підставою для винесення Наказу Міністерства юстиції України № 1047/5 від 19 березня 2020 року став рекомендаційний висновок колегії Міністерства юстиції України щодо невиконання ТОВ «ФК «Козаков і Партнери» умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права; на доданому ТОВ «ФК Козаков і Партнери» до заяви про проведення державної реєстрації описі вкладення у цінний лист не було зазначено номер поштового відправлення. При цьому до зазначених заяв заявником не було додано рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його вручення, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Після прийняття оскаржуваного наказу Міністерство юстиції України листом від 22 квітня 2020 року повідомило про неможливість виконання наказу від 19 березня 2020 року № 1047/5, у зв`язку із тим, що на момент його прийняття право власності на спірні приміщення перейшло до третіх осіб.

У відповіді Міністерства юстиції України від 22 квітня 2020 року, адресованій підприємству «Орієнтир» щодо виконання наказу Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року № 1047/5, зазначено, що Департаментом нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України виявилося неможливим виконати наказ від 19 березня 2020 року № 1047/5 та провести державну реєстрацію припинення права власності ТОВ «ФК Козаков і Партнери» на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: вул. Ткацька, 31, м. Львів, відповідно до Закону у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме відсутністю зареєстрованого права власності ТОВ «ФК Козаков і Партнери» на нежитлові приміщення у зв`язку з наступними реєстраційними діями.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення відповідають з таких підстав.

Щодо позовних вимог підприємства «Орієнтир»

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово -правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Пред`являючи позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач підприємство «Орієнтир» стверджував про факт незаконного заволодіння спірним нерухомим майном відповідачами (без відповідної правової підстави та за відсутності його волі), а також те, що внаслідок подальшої перереєстрації спірного майна мало місце незаконне захоплення належного йому майна.

У справі, що переглядається, установлено, що перехід права власності на спірні нежитлові приміщення в буд. АДРЕСА_1 від підприємства «Орієнтир» до ТОВ «ФК «Козаков і партнери» відбувся на підставі рішення держаного реєстратора від 03 грудня 2019 року внаслідок звернення стягнення на це майно як предмет іпотеки через невиконання кредитних зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, в межах цієї справи судам попередніх інстанцій необхідно було встановити наявність підстав для звернення стягнення на іпотечне майно та проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за іпотекодержателем.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Законом визначені два способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду, та позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної вище статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору іпотекодержатель ТОВ «ФК «Козаков і партнери» розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та направив підприємству «Орієнтир» повідомлення-вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до пунктів 5.4, 5.9 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, в порядку, встановленому цим договором. У випадку, якщо іпотекодержатель вирішить прийняти у власність предмет іпотеки у відповідності із цією статтею 5.9, право власності на предмет іпотеки перейде до іпотекодержателя на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, або особиста доставка на адресу іпотекодавця.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(пункт 4 частини першої статті 3 указаного Закону).

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстратор, яким може бути і нотаріус (пункт 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»): 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення, та не усунення іпотекодавцем порушення у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги, а державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, здійснюється державним реєстратором після надання доказів про направлення такої вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що пред`являючи позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач підприємство «Орієнтир» належними та допустимими доказами не довів факт незаконного заволодіння спірним майном відповідачами (без відповідної правової підстави), а також те, що внаслідок подальшої перереєстрації спірного майна мало місце рейдерське захоплення належного позивачу майна.

Надаючи оцінку аргументам позивача про те, що державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «ФК «Козаков і партнери» проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у відповідній редакції), оскільки кредитором не були надані усі необхідні документи для здійснення реєстраційної дії, суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували таке.

У даній справі встановлено, що з метою державної реєстрації переходу права власності на нежитлові приміщення та на підтвердження факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя ТОВ «ФК «Козаков і партнери» подало нотаріусу заяви №№ 37229240, 37227165 від 29 листопада 2019 року.

До вказаних заяв ТОВ «ФК «Козаков і партнери» додало повідомлення-вимогу від 18 жовтня 2019 року про виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 279 997,96 дол. США; інформацію про відправлення ТОВ «ФК «Козаков і Партнери», адресоване підприємству «Орієнтир» (номер накладної 101), а також опис вкладення у цінний лист на ім`я: підприємство «Орієнтир», найменування предметів: повідомлення-вимога про усунення порушення (в порядку ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» б/н від 18 жовтня 2019 року, відправник: ТОВ «ФК «Козаков і Партнери», яке містить відбиток календарного штемпеля «18 жовтня 2019 року» та підписи відправника і працівника пошти (а. с. 127, т. 1).

Встановлено, що на вказаному вище описі вкладення у цінний лист відсутній номер поштового відправлення (а.с. 127 зворот, т. 1).

Крім того, у матеріалах справи міститься лист АТ «Укрпошта» від 20 листопада 2019 року №12.2.1.-04-1161, у якому повідомлено, що відправлення № 101 було вручено 21 листопада 2019 року за довіреністю ОСОБА_2 (а. с. 128, т.1).

Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 № 270, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21) зазначено, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків.

Колегія суддів враховує, що підприємство «Орієнтир», заперечуючи факт отримання письмової вимоги іпотекодержателя, не спростувало обставини вручення поштового відправлення № 101 21 листопада 2019 року за довіреністю ОСОБА_2 , і водночас не довело факт отримання у цю дату будь-якого іншого відправлення від ТОВ «ФК «Козаков і партнери».

Надаючи оцінку доводам іпотекодавця про неотримання письмової вимоги іпотекодержателя, суди підставно узяли до уваги договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2020 року, за яким боржник підприємство «Орієнтир» визнав, що отримав від ТОВ «ФК Козаков і Партнери» зазначене у пункті 1.5 цього договору повідомлення-вимогу про усунення порушення від 18 жовтня 2019 року, однак у тридцятиденний строк з моменту її отримання не усунув порушення своїх зобов`язань за кредитним договором та погодився з тим, що кредитор у законний спосіб відчужив спірні нежитлові приміщення добросовісним набувачам.

Суди попередніх інстанцій підставно звернули увагу на те, що зазначений договір підписаний усіма сторонами та скріплений печатками підприємства «Орієнтир» та ТОВ «ФК Козаков і Партнери», та на час розгляду справи судами є чинним.

Зазначене, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що суди першої й апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «ФК «Козаков і партнери» проведена з дотримання вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у відповідній редакції), оскільки кредитором були надані усі необхідні документи для здійснення реєстраційної дії.

Тобто зазначені вище обставини свідчать про те, що спірне нерухоме майно вибуло з власності підприємства «Орієнтир» на підставі іпотечного договору та внаслідок неналежного виконання кредитного зобов`язання за кредитним договором від 21 червня 2012 року, що виключає його право на витребування цього майна із володіння ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг».

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг»

Оцінюючи доводи касаційної скарги Міністерства юстиції України щодо законності оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів.

Згідно із пунктом 2 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України відмовляє у задоволенні скарги, якщо на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суди попередніх інстанцій підставно керувались тим, що на момент прийняття приватним нотаріусом Дерев`янко Л. М. рішень від 03 грудня 2019 року №№ 49987988, 49982844 про реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Козаков і Партнери», такі рішення відповідали вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку», а наказ Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року прийнято з порушенням статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки на час його винесення за результатом розгляду скарги підприємства «Орієнтир» відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується ( ОСОБА_1 та ПП «Занзібар Холдинг», у зв`язку з чим Міністерство юстиції України не мало права його скасовувати.

Після прийняття оскаржуваного наказу Міністерство юстиції України листом від 22 квітня 2020 року повідомило, що не може виконати свій наказ від 19 березня 2020 року № 1047/5, оскільки на момент його прийняття право власності на спірні приміщення перейшло до третіх осіб.

Скасовуючи оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України, суди попередніх інстанцій вказали на порушення останнім пункту 2 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не надавали оцінку суті прийнятого наказу та установленим Міністерством юстиції України порушенням щодо належного повідомлення іпотекодавця іпотекодержателем про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

З цих підстав посилання Міністерства юстиції України щодо застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 826/10888/18, від 16 листопада 2020 року в справі № 295/13681/18, від 24 грудня 2020 року в справі № 916/2110/20, від 31 жовтня 2018 року в справі № 753/12916/15-ц, які стосуються порядку повідомлення іпотекодавця про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними.

З приводу доводів касаційної скарги Міністерства юстиції України щодо відсутності порушеного права ОСОБА_1 колегія суддів зазначає про таке.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто зустрічні позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що кредитор ТОВ «ФК «Козаков і партнери» у передбаченому законом порядку набув у власність спірні нежитлові приміщення та у законний спосіб відчужив йому як добросовісному набувачу.

Однак оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 19 березня 2020 року про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірне приміщення за ТОВ «ФК «Козаков і партнери» порушує його права як добросовісного набувача спірного нерухомого майна.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Внаслідок скасування Міністерством юстиції України рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК Козаков і партнери» на спірну нерухомість, позивачі за зустрічним позовом, які набули права власності на це нерухоме майно, не можуть розумно передбачити юридичні наслідки застосування вказаного наказу щодо припинення або збереження за ними права власності на набуте нерухоме майно. Отже, прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності спричиняє юридичну невизначеність у відносинах власності.

З огляду на зазначене колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги Міністерства юстиції України щодо відсутності порушеного права ОСОБА_1 .

Щодо юрисдикції

Надаючи оцінку аргументам касаційних скарг підприємства «Орієнтир» та Міністерства юстиції України що порушення судами попередніх інстанцій правил юрисдикційності при вирішенні цього спору, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, в тому числі його Великої Палати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 910/8424/17), справи щодо оскарження рішень Міністерства юстиції України, прийнятих за наслідками розгляду скарг на дії державних реєстраторів, підлягають розгляду за правилами саме адміністративної юстиції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК; у редакції, чинній на час звернення з позовом) господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають з публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Як убачається з матеріалів справи та установлених судами фактичних обставин, реєстраційні дії, скасовані наказом Мін?юсту, були вчинені в межах процедури звернення стягнення на іпотечне майно, і спірні правовідносини виникли саме, зокрема, щодо правомірності набуття ТОВ «ФК «Козаков і партнери» права власності на спірне нерухоме майно та його подальше відчуження ПП «Занзібар Холдинг», а отже, існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про скасування державної реєстрації прав на спірне нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про скасування державної реєстрації ухвалене за скаргою іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту за своєю правовою природою є спором про відновлення майнових прав позивача, адже таке поновлення пов`язане з виникненням або припиненням права на спірне нерухоме майно, а не є наслідком скасуванням неправомірного, як вважає позивач, рішення Комісії про скасування реєстраційної дії, оформлене оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України.

Отже, такий спір має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції в залежності від суб`єктного складу учасників спору.

Схожого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 802/385/18-а (провадження № 11-369апп19).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Вирішення спору в цій справі за правилами господарського судочинства в частині вимог ПП «Занзібар Холдинг», яке є юридичною особою, а за правилами цивільного судочинства - в частині вимог ОСОБА_1 , порушуватиме принцип повноти, всебічності, своєчасності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета та тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

За таких обставин колегія дійшла висновку, що спільний розгляд вимог ПП «Занзібар» та ОСОБА_1 в контексті ідентичності предмету їхнього оскарження є доцільним та пропорційним, а відповідні аргументи касаційних скарг - безпідставними.

Водночас колегія суддів погоджується із висновками щодо юрисдикційності цього спору, висловленими місцевим судом в ухвалі від 22 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження в частині позову ОСОБА_1 , ПП «Занзібар Холдинг» до підприємства «Орієнтир» та Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу.

Інші доводи касаційних скарг були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на викладене, аргументи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі встановлені обставини справи, досліджені наявні докази, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційних скарг є ідентичними доводам заявників, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявників. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Міністерства юстиції України та підприємства об`єднання громадян Львівський спортивно-культурний центр шахової асоціації незрячих України «Орієнтир залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович