Справа № 541/1120/23
Номер провадження 2/541/429/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 червня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Акрітова К.К.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації,

установив:

04 квітня 2023 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні з присудженням грошової компенсації. В обґрунтування позову зазначив, що з 11 жовтня 2013 по 19 жовтня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. В період шлюбу сторонами було набуто ряд майна, зокрема диплом відповідача про повну вищу освіту за кваліфікацією «спеціаліст», велосипед гірський, кухонну газову плиту Indesit, пам`ятник на могилу матері відповідача та пам`ятник на могилу батька відповідача. Вказане майно, позивач вважає спільним майном подружжя, яке варто поділити між сторонами. У зв`язку з вищенаведеним, прохав визнати за відповідачем право власності на майно, яке він вважає спільне, взамін чого прохав стягнути на його користь грошову компенсацію у розмірі 35 250,00 грн та судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк, відповідач відзиву не подав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Наполягав на відкладенні розгляду справи, для того щоб надати докази на обгрунтування своїх вимог. Заперечував з приводу виклику свідків, на можливість надання показів якими, зазначала відповідачка.

Відповідачка у судовому засіданні вимоги позову заперечила, вказала на їх безпідставності. Зауважила, що майно, на яке претендує відповідач не має до нього жодного стосунку. Велосипед гірський був придбаний старшій дитині на інтернет-сайті ОЛКС, за кошти хрещеної матері, які вона подарувала на день народження, коли дитині виповнилося 9 років. Вказала, що відповідні обставини, в разі необхідності, може підтвердити дана особа, так як, після купівлі велосипеда було здійснено фотознімки велосипеда для того щоб підтвердити належне виконання її доручення. Вартість велосипеда була меншою так як його придбано у вживаному стані. Кухонна газова плита Indesit у власності відсутня. До укладення шлюбу, відповідачка спільно з її рідним братом, подарували матері електрогазову плиту Indesit, яка, згідно заповіту, в подальшому була успадкована відповідачкою. Стосовно пам`ятників на могилу батька та матері зазначила, що кошти на пам`ятник матері були надані її братом, а встановлення пам`ятника для батька відбулося за рахунок його неотриманих пенсійних виплат, щоб були нею успадковані, державної допомоги на поховання та коштів, які пожертвували сусіди. На той момент, подружжя не мало доходів, адже відповідачка перебувала у декретній відпустці а позивач перебував на обліку в Лубенському центрі зайнятості. Факт надання коштів братом та сусідами може бути ними підтверджений в разі необхідності.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2013 року(а.с.6). В подальшому, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року. Рішення набрало законної сили (а.с.7).

Позивач посилається на факт придбання відповідачем ряду майна, яке на його думку, є спільним майном подружжя.

До складу такого майна він відніс, диплом відповідача про повну вищу освіту за кваліфікацією «спеціаліст», велосипед гірський, кухонну газову плиту Indesit, пам`ятники на могилу матері та батька відповідача.

Позивачем ставиться питання про припинення його права спільної сумісної власності у вказаному майні, з подальшим стягненням на свою користь грошової компенсації.

Надаючи оцінку встановленим обставинам суд зауважує наступне.

За змістом ч.ч.1-2 ст 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідна норма встановлює спростовну презумпцію спільності майна подружжя, набутого в період шлюбу.

Таким чином, тягар доказування обставин позову розподіляється таким чином, що позивач має довести суду факт набуття в період шлюбних відносин певного майна, яке відповідає поняттю об`єкту права спільної сумісної власності, визначеного в ст. 61 СК України.

Доказування реалізується шляхом подання доказів, які підтверджують певні події на які посилається та чи інша сторона, що є реалізацією змагальності цивільного процесу.

Відповідний обов`язок по доведенню обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги покладається на позивача ч.3 ст. 12, п.4 ч.2 ст. 43, ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 177 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, ч.2 ст. 13 ЦПК України, наголошує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рамках даної справи, позивач на власний розсуд, вирішив здійснювати доказування обставин позову лише на основі власних доводів, без подання щодо цього відповідних доказів.

Позов містить лише перелік майна заявленого до поділу, в тім суду не подано переконливих доказів взагалі наявності такого чи набуття його в період шлюбу.

Доводи позивача судом сприймаються критично, так як позивач не володіє інформацією а ні щодо індивідуальних ознак предметів, які він вважає своїми, а ні дати їхнього набуття.

Позивач на власний розсуд обрав манеру доказування, шляхом не власного доведення обставин на які він посилається (як того вимагає процесуальний закон), а в спосіб перекладення на відповідача обов`язку спростувати, заявлені ним обставини.

Маючи достатні процесуальні можливості для завчасного подання суду доказів, позивач ними не скористався. Забезпечення доказів не ініціював. Клопотання про витребування доказів, хоча і було заявлено, в тім передумов для його задоволення (неможливості самостійно надати докази)судом не було встановлено.

Ба більше, під час розгляду справи по суті, позивач, прохаючи суд відкласти розгляд справи, повідомив про наявність у нього можливості самостійно здобути докази, які раніше ним були заявлені для витребування.

Втім, суд не може погодитися з відповідною поведінкою позивача, так як за вказаних обставин, втрачається сенс змагальності процесу.

За вказаних умов суд позбавлений можливості визначити склад спільного сумісного майна подружжя, належність до нього заявлених до поділу речей, їх відповідність вимогам ст. 61 СК України.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України забороняє здійснення доказування на припущеннях.

Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на це суд не вбачає доведеними обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати у справі складаються з витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрат відповідача на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 3489,00 грн.

Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на нього.

Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До матеріалів справи позивачем долучено розрахунок суми судових витрат які відповідач пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 3489 грн. та довідка на відповідну суму про оплату послуг адвокат.

З огляду на це, суд вважає відповідні докази належним чином підтверджують судові витрати відповідача, а тому вони підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, тому суд вважає за необхідне покласти судові витрати відповідача у розмірі 3489,00 грн на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 81; 133; 137; 141; 258; 264; 265; 354 ЦПК України; -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні з присудженням грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в сумі 3489 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 12.06.2023.

Суддя О. А. Городівський