КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №356/229/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Лялик Р.М.,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про встановлення факту спільного проживання, -

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у травні 2018 року зустрілись і відтоді почались стосунки, які притаманні подружжю.

Вказує, що деякий час заявниця проживала з ОСОБА_1 у м. Харкові в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яку він винаймав для власного окремого проживання, деякий час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили у квартирі АДРЕСА_2 , що належить заявниці, або у місті Києві, де заявниця також винаймала житло.

Вказує, що стосунки тривали до початку червня 2019 року, допоки за спільною згодою сторони їх не припинили.

У період спільного проживання, маючи власні заощадження, заявниця допомагала ОСОБА_1 у відновленні придбаного ним за власні кошти житлового будинку АДРЕСА_3 . Право власності на вказаний будинок набуто ним на підставі свідоцтва про право власності від 22 січня 2019 року.

Вказує, що відсутність документів, які підтверджують факт спільного проживання з ОСОБА_1 у період з червня 2018 року по червень 2019 року, позбавляє заявницю можливості в реалізації власних прав в частині можливості користуватися спільним майном, набутим у вказаний період, що обумовлює необхідність звернення до суду.

Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує проти факту спільного проживання, але вважає, що для належного вирішення питання використання певної частини спільного майна, потрібні документи, що підтверджують правовий статус майна, як набутого у спільну сумісну власність, тобто є потреба у встановлені відповідного факту для подальшого належного нотаріального посвідчення відповідного договору.

Зазначає, що подання цієї заяви обумовлено необхідністю породження відповідного факту, що призведе до реалізації прав заявниці та уникнення можливості їх порушення в майбутньому.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2023 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про встановлення факту спільного проживання залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що заявниця у заяві зазначила цілком достовірний факт, що відсутність документів, які підтверджують факт її спільного проживання із ОСОБА_1 у період з червня 2018 року по червень 2019 року, позбавляє її можливості в реалізації власних прав в частині укладання нотаріально посвідченого договору щодо визначення правового статусу і долі майна, набутого в період спільного проживання.

Саме ця обставина і слугувала підставою звернення до суду з відповідною заявою.

Вказує, що відсутність судового рішення про встановлення юридичного факту проживання заявниці та заінтересованої особи як подружжя у вказаний період зумовлює неможливість не лише надання майну, набутому у період спільного проживання, правового статусу "спільного сумісного", а й вирішення подальшої долі цього майна у спосіб, який буде найбільш зручним, зокрема, нотаріального посвідчення відповідного договору щодо його поділу тощо.

Зазначає, що в заявах до суду першої інстанції неодноразово зазначалось, що судове рішення про встановлення відповідного факт спільного проживання потрібно саме для належного і позасудового врегулювання відносин у нотаріальному (безспірному) порядку.

Посилається на те, що суд першої інстанції не навів будь-якого обґрунтування існування спору про право.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №758/7094/19 від 29 вересня 2020 року та 23 грудня 2021 року №442/1904/20.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

В судове засідання учасники справи не з`явились.

24 жовтня від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що апеляційну скаргу підтримує, просить суд її задовольнити.

25 жовтня на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності. Апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишивши без розгляду заяву ОСОБА_2 ,, зацікавлена особа ОСОБА_1 , про встановлення факту спільного проживання, суд зробив висновок, що в заяві про встановлення факту зазначено, що відсутність документів, які підтверджують факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_1 у період з червня 2018 року по червень 2019 року позбавляє її можливості в реалізації власних прав в частині можливості користуватися спільним майном, набутим у вказаний період, що обумовлює необхідність звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Суд зазначив, що для встановлення фактів, що мають юридичне значення, які викладені у заяві ОСОБА_2 , їй слід звернутись до суду із заявою в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 червня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 вересня 2009 року (а.с. 10-11).

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 транспортний засіб Ford Fusion д.н.з НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 . Дата реєстрації вказана 20 вересня 2018 року (а.с.12).

Згідно даних свідоцтва, виданого 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражею Н.П., житловий будинок АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 293 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За частиною 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Тобто, головною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне.

Звернувшись до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, заявниця вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне їй для реалізації власних прав в частині можливості користування спільним майном, набутим у період з червня 2018 року по червень 2019 року, оскільки ОСОБА_1 ( заінтересована особа) уважає, що використання певною частиною майна можливо лише за наявністю документу, що підтверджує статус такого майна.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

У справі, що переглядається, ураховуючи доводи заявника щодо неможливості реалізації власних прав щодо користування спільним майном, спір про право пов`язаний із недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відсутність заперечень заінтересованої особи проти задоволення поданої заяви є безумовною підставою для її задоволення, колегія суддів відхиляє як безпідставні, та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова