Справа № 145/1927/21
Провадження № 22-ц/801/2203/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 рокуСправа № 145/1927/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С. А., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 9-Ф/201. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 248 000 грн, терміном по 15 листопада 2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи в 18,8 % річних. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 11.12.2013 року. Рішенням Тиврівського районного суду від Вінницької області 29.02.2016р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за процентами в період з 12.12.2013р. по 07.07.2015р. в розмірі 72 685,60грн. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.10.2019 стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 357 724,60грн., з яких: 200 073,22грн. заборгованість по кредиту, 3761,38грн. заборгованість по процентах, 153 890,34грн. заборгованість по процентам прострочена. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16.11.2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки. Відповідно до умов останнього поручитель ОСОБА_1 поручається перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, згідно з яким позичальник зобов`язалася не пізніше 15.11.2032 року повернути кредитні кошти в розмірі 248 0000 грн у строки передбачені кредитним договором, сплатити проценти за користування кредитними коштами, виходячи з 18,9 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із -23.8% річних. Пунктом 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3. договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі. Просить стягнути з поручителя ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь банку 357 724,94 грн. та понесені банком судові витрати 5365,87 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» надалі - банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що стягнення заборгованості з поручителя призведе до подвійного стягнення боргу, оскільки позичальник не виконав свої вимоги за договором кредиту, борг не сплатив, тому поручитель має нести солідарну відповідальність. На думку апелянта суд першої інстанції ці обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не надали.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року розгляд справи призначено на 23 листопада 2023 року о 13 год. 30 хв.

21 листопада 2023 року на адресу суду надійшло повідомлення адвоката Кобзіної А. С. про розвання договору із відповідачкою ОСОБА_1

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу суду клопотання про відкладення розігляду справи у звязку з тим, що вона розірвала договір з адвокатом Кобзіною А. С., і їй потрібно час на укладання договору з іншим представником.

23 листопада 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи було відкладено на 07 грудня 2023 року. Про дату. час та місце розгляду справи ОСОБА_1 була повідомлена на електронну адресу, яку вона використовувала для листування із апеляційним судом.

07 грудня 2023 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, доказів поважності причин неявки у перше судове засідання не надала.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

У суді апеляційної інстанції розгляд справи уже відкладався за клопотанням відповідачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

ОСОБА_1 , мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року по справі №297/288/21 зробив висновок, що у випадку, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що зміст та обсяг матеріалів справи дає можливість розглянути справу без участі позивачів та їх представника. Обставин, які б вказували на неможливість розгляду справи без участі позивачів та їх представника колегією суддів не встановлено.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року вимогам вказаної статті не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку має місце безпідставне збільшення наявної суми заборгованості вдвічі, оскільки позивач вдруге просить стягнути з поручителя повну суму заборгованості, що вже стягнута із боржника рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.10.2019року, що не відповідає, ані суті солідарної відповідальності, ані принципам справедливості, добросовісності, розумності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, банк уклав договір поруки від 16 листопада 2012 року з ОСОБА_3 , однак у позовній заяві, допустивши описку, зазначив, що позов пред`явлено до ОСОБА_3 . У подальшому у письмових поясненнях банк зазначав про наявність своєї описки уточнив анкетні дані поручителя (а.с. 136-137). Відповідачка у відзивах, клопотаннях та заявах також зазначала своє ім`я ОСОБА_3 , однак, суд першої інстанції указані обставини не врахував та помилково, в усіх процесуальних документах зазначав по-батькові відповідача - ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у даній справі потрібно заначити правильні дані відповідача ОСОБА_3 .

Апеляційним судом встановлено, що 16.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладений кредитний договір № 9-Ф/201, відповідно до п 1.1 якого банк надав позичальнику кредит в сумі 248 000 грн. терміном по 15 листопада 2032 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи в 18,8 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16.11.2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки. Відповідно до вказаного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, згідно з яким позичальник зобов`язався не пізніше 15.11.2032 року повернути кредитні кошти в розмірі 248 000 грн у строки, передбачені кредитним договором; сплатити проценти за користування кредитними коштами, виходячи з 18,9 % річних; за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із -23,8% річних.

Пунктом 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з пунктом 1.3. договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі.

Пунктами 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язання по кредитному договору до позичальника а/або поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову, подати клопотання про залучення позичальника до участі в справі.

Відповідно до п. 5.1. договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки на яких враховується заборгованість позичальника а АБ «Укргазбанк», МФО 320478. Номери рахунків визначаються в письмовій вимозі кредитора.

Рішенням Тиврівського районного суду від 19 березня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 11.12.2013 року.

Рішенням Тиврівського районного суду від 29.02.2016р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за процентами в період з 12.12.2013р. по 07.07.2015р. в розмірі 72 685,60грн.

Рішенням Тиврівського районного суду від 16.10.2019 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 357 724,60 грн., з яких: 200 073,22 грн. заборгованість по кредиту, 3761,38грн. заборгованість по процентам поточна, 153 890,34грн. заборгованість по процентам прострочена. Рішення суду про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 набрало законної сили.

На даний час рішення Тиврівського районного суду Вінницької області про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 не виконано.

Розмір заборгованості відповідачка ОСОБА_1 не оспорює.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості з поручителя свідчить про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та вказує на наявність солідарного обов`язку відповідача сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості з боржника, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, пред`явлення позову до боржника та ухвалення рішення про стягнення з нього заборгованості, не впливає на дію договору поруки, а лише вказує на початок перібіг строку для пред`явлення солідарної вимоги до поручителя.

Висновк суду першої інстанції про те, що стягнення боргу з поручителя ОСОБА_1 призведе до безпідставного збільшення наявної суми заборгованості вдвічі є помилковим, оскільки у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо ( ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Враховуючи, що сторони у договорі поруки передбачили право кредитора протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором пред`явити вимоги до поручителя, як солідарного боржника, позовні вимоги банку є законними та відповідають змісту договірних правовідносин, що склались між сторонами.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про те, що стягнення боргу з поручителя призведе до подвійного збільшення суми заборгованості є помилковим, оскільки боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за порушення кредитного зобов`язання.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки (частина четверта статті 559 ЦК України)

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Установивши, що судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржника ОСОБА_2 не виконано, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь банку цієї заборгованості з поручителя ОСОБА_1 , солідарно із боржником ОСОБА_2 , рішення щодо стягнення з якої вже ухвалювалось Тиврівським районним судом Вінницької області 16 жовтня 2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» слід стягнути 5356,87 грн судового збору за подання позовної заяви та 8048,81 грн за подання апеляційної скарги, всього 13 405,68 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Украгазбанк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 357 724,94 грн заборгованості за кредитним договором, солідарно із боржником за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 13 405,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Учасники справи:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 19,21,23, .

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський