Справа № 308/3890/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Шовак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Межирицький Андрій Олександрович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Межирицький А.О., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що між ОСОБА_2 в якості орендодавця та ОСОБА_1 в якості орендаря було укладено договір оренди квартири від 20.10.2022, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в платне строкове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м.

Пунктом 3.1 договору оренди квартири від 20.10.2022 передбачено, що орендна плата за користування квартирою, відповідно до угоди сторін встановлюється у сумі на місяць, що є еквівалентом двох тисяч доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

Згідно з п. 3.2 договору оренди при першій оплаті орендар сплачує орендодавцю за перший та останній місяць оренди (за останній місяць залогова сума) суму, що на день укладання договору є еквівалентом 4000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

Зазначає, що на виконання умов п. п. 3.1, 3.2 договору оренди орендарем, в момент його підписання, було передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі квартири від 20.10.2022 та факт проживання орендаря в квартирі до початку грудня 2022 року.

21.11.2022 на виконання п. 3.1 договору оренди орендарем були перераховані грошові кошти на банківський рахунок орендодавця, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом переказу коштів на картку № НОМЕР_1 в загальній сумі 80800 грн., що підтверджується квитанцією № Е5В7-23АТ-08ВЕ-РСРВ від 21.11.2022 та квитанцією № АА79-КА10-С5М6-АТ5К від 21.11.2022.

Таким чином, як зауважує представник позивача, загальна сума коштів, переданих позивачем на виконання умов договору оренди, відповідає розміру орендної плати за три місяці користування майном, що є предметом оренди.

Відповідно до п. п. 11 п. 5.2 договору оренди орендар зобов`язаний не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди.

На виконання умов даного пункту 27.11.2022 орендар повідомив орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди шляхом надсилання відповідного повідомлення в месенджер «Телеграм» на номер орендодавця, який використовувався останнім для спілкування з приводу виконання договору. Конкретного способу здійснення листування та обміну повідомленнями між сторонами положення договору не містять. За таких умов, використання відомого орендарю засобу зв`язку з орендодавцем є належним відповідно до звичаїв ділового обороту.

02.12.2022 позивач повернув ключі від квартири, при цьому акт приймання-передачі не складався з ініціативи відповідача. Даний факт підтверджується тією обставиною, що вже 16.12.2022 оголошення про оренду даної квартири було розміщено в мережі Інтернет на ресурсі DOM.RIA.

Таким чином, як зазначає представник позивача, правовідносини між орендодавцем та орендарем за договором оренди припинилися після повернення ключів від об`єкту оренди та спливу місячного терміну з дати повідомлення про дострокове розірвання договору, тобто з 27.12.2022.

Представник позивача наголошує, що у період дії договору позивачем внесено орендну плату, що дорівнює періоду три місяці, тобто 90 днів. В той же час згідно з вищеописаними обставинами, відповідач мав право нарахувати орендну плату за період з 20.10.2022 до 26.12.2022 року, тобто за 66 днів. Отже, сума коштів, що дорівнює розміру орендної плати за 24 дні, а саме 64000 грн., є коштами, що зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави.

10.02.2023 позивачем на адресу орендодавця, зазначену в договорі, направлено претензію-вимогу про повернення йому суми 64000 грн. Згідно з даними офіційного сайту Укрпошти претензія отримана 20.02.2023, проте вимога про повернення коштів залишилася невиконаною.

Посилаючись на положення ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України представник позивача вказує, що оскільки зобов`язання сторін за договором оренди припинилися, то сума коштів, внесена позивачем за період після спливу передбаченого договором строку повідомлення про його дострокове розірвання, є коштами, які зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене та положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде стягнення судом з відповідача коштів, що зберігаються у нього без достатньої правової підстави.

Враховуючи викладене, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64000 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 847,36 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

26.07.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гримута Д.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що ОСОБА_2 є власником чотирикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м. 20.10.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м. Відповідно до п. 1.1 договору орендареві було передано вказану квартиру у строкове платне володіння та користування, про що було складено акт прийому-передачі від 20.10.2022. Пунктом 2.7 договору передбачено, що орендована квартира передавалася для проживання в ній орендаря ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до умов договору та акту ОСОБА_1 та його співмешканці отримали в робочому стані вмонтовану кухню, телевізор, каво-машину, посудомийну машину, кондиціонери, холодильник, витяжку, котел, варочну панель, стіл, 6 стільців, 2 дивани, 2 ліжка, тумби, вмонтовану гардеробну та взяли на себе зобов`язання проживати у квартирі, утримувати квартиру у належному стані, не передавати квартиру третім особам, відшкодовувати збитки, що виникли з вини орендаря та інше. Квартира була передана відповідачу після ремонту, в ідеальному стані, що підтверджується вказаним актом, у якому вказано, що на момент заселення мешканців у вказану квартиру стан квартири був ідеальний, недоліків не було виявлено жодною зі сторін договору. Даний акт було підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності ріелтора. Пунктом 1.3 договору встановлений строк дії договору оренди, що складає 6 місяців з 20.10.2022 по 20.04.2023. 20.10.2022 на виконання п. п. 3.1, 3.2 договору орендарем передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США. Тобто ОСОБА_1 було внесено орендну плату за місяць та залогову суму. 21.11.2022 на виконання п. 3.1 договору ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти на банківський рахунок орендодавця двома переказами в сумі 60000 грн. та 20400 грн., загальною сумою 80800 грн., що було еквівалентом 2000 доларів США. 26.11.2022 позивач через мобільний додаток «Телеграм» ОСОБА_5 , 26.11.2022 повідомив ОСОБА_2 про намір переїхати в інший будинок. 27.11.2022 він назвав дату виїзду 10.12.2022, а 30.11.2022 повідомив, що мешканці виїдуть з квартири вже 02.12.2022 та повернуть ключі. Зазначає, що орендодавець ОСОБА_2 на той час перебувала за кордоном. Однак, з огляду на намір позивача зі співмешканцями з`їхати з квартири, запланувала поїздку додому, щоб прийняти квартиру, оформити відповідний акт приймання-передачі вказаного житла та забрати від орендаря ключі. Проте, в подальшому ОСОБА_1 перестав відповідати на телефонні дзвінки та смс-повідомлення. Такий стан справ ОСОБА_2 відверто здивував і вона відразу здогадалася, що щось не так. 08.12.2022 ОСОБА_2 приїхала додому з-за кордону і відразу ж поїхала на квартиру. Зайшовши у квартиру вона побачила своє помешкання в жахливому стані. У квартирі стояв їдкий сморід, по всіх кімнатах валялися недопалки цигарок та сміття. У кухні, коридорі та приймальні був подряпаний і зачуханий паркет на підлозі, на шпалерах у коридорі та кухні були наявні плями помаранчевого кольору, а на матраці ліжка в спальні та дивані в дитячій кімнаті плями коричневого кольору незрозумілого походження. Орендарі перетворили квартиру ОСОБА_2 буквально у сміттєзвалище. При цьому ні ОСОБА_1 , ні його співмешканців на той час у квартирі не було. З метою з`ясування цих обставин ОСОБА_2 відразу ж зателефонувала ОСОБА_1 для того, щоб з`ясувати чим вони займалися на квартирі і чому вона в такому стані. ОСОБА_2 повідомила, що протиправними діями орендарів їй заподіяно матеріальної шкоди, так як за час їх проживання в квартирі було забруднено та пошкоджено численне належне їй майно. Спочатку ОСОБА_1 сказав, що в якості компенсації ОСОБА_2 може залишити собі надані їй кошти за квартиру, а якщо їх не вистачить пообіцяв, що вони все відшкодують додатково. Однак, потім він почав уникати розмов та відмовляв у зустрічі через начебто зайнятість та обіцянки обговорити все пізніше. Тільки 13.12.2022 ОСОБА_2 зустрілася із співмешканкою орендаря ОСОБА_6 , яка передала власниці квартири ключі та повідомила про те, що акт прийому-передачі квартири ОСОБА_1 підписувати не збирається, а жодних коштів на відшкодування завданих ОСОБА_2 матеріальних збитків вони із позивачем сплачувати не будуть і більше того вимагають повернення їм суми сплаченого завдатку. Після цього по суті позивач та його співмешканці перестали виходити з ОСОБА_2 на зв`язок. Однак, 10.02.2023 ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 поштою претензію-вимогу про досудове врегулювання спору, в якій просив відповідача повернути йому кошти в сумі 64000 грн. Як зазначив позивач, дана сума була внесена ним в якості орендної плати за період з 27.12.2022 по 19.01.2023 (24 календарні дні) та підлягає поверненню. З огляду на те, що вказана сума відповідачем в добровільному порядку повернута не була, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на його користь 64000 грн. Вказані вимоги вважають безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник відповідача у відзиві вказує на невірне трактування позивачем умов договору оренди. Вважає, що позиція позивача, викладена у позові, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, зокрема договором оренди та платіжними квитанціями. Так, позивачем відповідачу були надані такі суми з наступним призначенням: 2000 доларів США орендна плата за перший місяць (з 20.10.2022 до 20.11.2022); 2000 доларів США залогова сума (завдаток) в розмірі орендної плати за останній місяць; 2000 доларів США орендна плата за другий місяць (з 20.11.2022 до 20.12.2022). Тобто, сума в розмірі 6000 доларів США не була орендною платою за 3 місяці, а лише за 2 повні місяці проживання та завдатком. Зауважує, що взагалі незрозуміло звідти позивач взяв оплату за 3 місяці, адже плата за такий період склала б 6000 доларів США + сума завдатку 2000 доларів США, всього 8000 доларів США, і відповідну оплату він не здійснював.

Крім того, представник відповідача у відзиві вказує на грубе порушення орендарем умов договору оренди квартири. Зокрема, орендар не утримував квартиру в належному стані та здійснював заходів щодо запобігання її псуванню, більше того допустив погіршення стану квартири, яке проявилося в пошкодженні наявного в ній майна орендодавця та її засміченні. Орендодавцем було виявлено наступні пошкодження: подряпини на підлозі паркеті в коридорі, кухні, інших кімнатах (які ймовірно виникли внаслідок пересування меблів по кімнатах), які можливо усунути лише шляхом її реставрації із застосуванням спеціалізованого устаткування та зняттям всього верхнього шару підлогового покриття, шліфування, брашування та повторного тонування паркету лаком; на шпалерах в коридорі та столовій кімнаті плями яскраво жовтого та помаранчевого кольору, які не відмиваються жодними миючими засобами та необхідною є їх повна заміна; на матраці ліжка у спальній кімнаті плями темно коричневого кольору невідомого походження; на дивані в дитячій кімнаті плями темно коричневого кольору невідомого походження; каво-машина вмикається, проте не працює належним чином, з відсіку, звідки має виходити кава, витікає вода; верхній відсік посудомийної машини зламано повністю; в кран для кухні Remer Minimal зламано повністю. Тим самим, орендар допустив порушення вимог п. 5.1, підпункту 7 п. 2.4, підпункту 2 п. 5.2 договору.

Також представник відповідача звертає увагу, що орендар не повернув квартиру орендодавцеві в такому ж стані, в якому вона була надана, не підписав акт прийому-передачі квартири з орендодавцем та взагалі фактично не здав квартиру, натомість ключі від неї передав через третю особу ОСОБА_3 , яка не була стороною договору. Інформація про те, що 02.12.2022 він повернув ключі від квартири ОСОБА_2 , при цьому акт приймання-передачі не складався саме з її ініціативи, не відповідає дійсності та є неправдивою. Орендар та його співмешканці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 жодним чином не могли передати ОСОБА_2 ключі від квартири 02.12.2022, так як остання з 24.10.2022 до 07.12.2022 включно перебувала за кордоном, а в Україну повернулася тільки 08.12.2022, що підтверджується копією паспорта для виїзду за кордон з відміткою про перетин кордону. Тому, вважає, що ці твердження ОСОБА_1 є нічим іншим, як відвертим введенням суду в оману щодо фактичних обставин справи. Твердження про те, що акт прийому передачі квартири після виселення мешканців не складався саме з ініціативи орендодавця також є неправдою. ОСОБА_1 після приїзду ОСОБА_2 взагалі відмовлявся зустрічатись із нею особисто. Очевидно, що така поведінка орендаря мала місце через небажання складати акт прийому-передачі із зазначенням в ньому всіх пошкоджень квартири та його відмови від вирішення питання відшкодування завданих ОСОБА_2 збитків. Натомість, тільки 13.12.2022 він послав віддати ключі від квартири свою подругу ОСОБА_3 , після чого зустрічатися з ОСОБА_2 , в тому числі для складення акту прийому-передачі квартири під різними приводами відмовлявся. Тим самим, орендар допустив порушення вимог п. п. 2.4, 5.1, підпункту 5 п. 2.4 договору.

Представник відповідача зазначає, що орендар палив у приміщенні цигарки, про що свідчать виявлені там окурки. Крім того, орендар без відома та згоди орендодавця допустив до перебування (проживання) в квартирі сторонніх осіб. Поряд з цим, у ОСОБА_2 наявна інформація про те, що орендарем систематично порушувалися правила дотримання тиші в багатоквартирному будинку в нічний час. Так, до голови ОСББ «О. Хіри, 1» неодноразово надходили скарги жильців будинку на поведінку мешканців квартири АДРЕСА_2 , які постійно порушували правила добросусідства в будинку, галасували та шуміли в нічний час. Крім того, сусіди також повідомили про те, що мешканці квартири АДРЕСА_2 влаштовували часто нічні вечірки, на які вони їм робили зауваження та просили поводитися тихіше, проте ці прохання залишалися проігнорованими. Сусіди також повідомили орендодавцеві про те, що неодноразово бачили, що в квартирі проживали не тільки орендар із співмешканцями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а й ще двоє невідомих чоловіків середнього віку. Також мав місце факт засмічення орендарем водопроводу, в результаті чого сусідами викликалася бригада сантехніків, які проводили чистку труб від першого до третього поверху включно за рахунок мешканців будинку. Вказані обставини зможуть підтвердити сусіди, які це все безпосередньо чули й неодноразово бачили, а також голова ОСББ «О. Хіри, 1». Тим самим, орендар допустив порушення вимог п. п. 2.4, 5.1, підпункту 7 п. 2.4 підпункту 10 договору.

Як зауважує представник відповідача, орендар повідомив про намір достроково з`їхати з квартири та розірвати договір оренди за 5 днів до дати запланованого виїзду, а не як мінімум за місяць до цього. Як вбачається із листування сторін в мобільному додатку «Телеграм», ОСОБА_1 26.11.2022 повідомив ОСОБА_2 про намір переїхати в інший будинок. 27.11.2022 він назвав попередню дату виїзду 10.12,2022, що було зручно й для ОСОБА_2 , щоб встигнути приїхати з-за кордону й прийняти квартиру. Проте 30.11.2022 ОСОБА_1 змінив вказану дату та повідомив, що мешканці виїдуть з квартири ще раніше, а саме 02.12.2022 та повернуть ключі. Тим самим, орендар допустив порушення вимог підпункту 11 п. 5.2 договору.

За твердженням представника відповідача, вищенаведені допущені орендарем ОСОБА_1 порушення умов договору оренди потягли за собою не тільки порушення прав та законних інтересів орендодавця ОСОБА_2 , але й призвели до спричинення їй матеріальних збитків.

Представник відповідача у відзиві вказує на обставини, що свідчать про відсутність у відповідача безпідставно збережених коштів, та навпаки наявність підстав для стягнення з орендаря матеріальних збитків та заборгованості з орендної плати. Зокрема, всупереч умов договору, орендар та його співмешканці за час проживання у квартирі недбало ставилися до житлового приміщення. Майну, що знаходилося у квартирі, було спричинено матеріальну шкоду. Повернувшись з-за кордону, ОСОБА_2 у сукупності були виявлені числення пошкодження в квартирі, наведені вище. Факт заподіяння матеріальних збитків ОСОБА_2 та їх вартість підтверджується наступними доказами: замовлення на реставрацію підлогового покриття № СП-0000032 від 24.02.2023; копія замовлення № УЖЦБ-225 від 28.02.2023 на заміну шпалер; рахунок-фактура № 22-23 від 23.02.2023 ФОП ОСОБА_9 на клінінгові послуги. Зазначає, що це ще не кінцевий розмір збитків, заподіяних ОСОБА_2 протиправними діями орендаря, такий наразі встановлюється. Разом з тим, сума документально підтверджених матеріальних збитків на даний час становить 109144,44 грн. В даному випадку факт відсутності зафіксованих пошкоджень на момент передачі квартири в оренду підтверджується актом приймання-передачі квартири, в якому відображено, що відповідних пошкоджень чи недоліків у розташованого в квартирі майна немає. За наведених обставин, доведеним є факт виникнення відповідних пошкоджень під час користування квартирою орендарем та його співмешканцями. Вказану обставину також зможе підтвердити ріелтор, який організував укладення відповідного договору оренди.

Представник відповідача зазначає, що орендарем були надані такі суми з наступним призначенням: 20.10.2022 2000 доларів США (готівкою) орендна плата за перший місяць (з 20.10.2022 до 20.11.2022); 20.10.2022 2000 доларів США (готівкою) залогова сума (завдаток) в розмірі орендної плати за останній місяць; 21.11.2022 2000 доларів США безготівковим переказом орендна плата за другий місяць (з 20.11.2022 до 20.12.2022). В аспекті наведеного, а також з огляду на порушення орендарем вимог підпункту 11 п. 5.2 договору в частині несвоєчасного повідомлення про розірвання договору оренди, а саме повідомлення 30.11.2022 про виїзд з квартири в п`ятницю 02.12.2022, вважає, що правомірним є отримання орендодавцем таких сум: 2000 доларів США в якості орендної плати за перший місяць з 20.10,2020 до 20.11.2022; 2000 доларів США в якості орендної плати за другий місяць з 20.11.2022 до 20.12.2022; 645,16 доларів США в якості орендної плати за період з 20.12.2022 до 30,12.2022 (розрахунок за період з 20.12-30.12.2022: (2000 доларів США/31 день) х 10 днів). Однак, оренду за вказаний період ОСОБА_1 не сплатив. Таким чином, борг ОСОБА_1 по оренді складає 645,16 $ (доларів США).

Представник відповідача звертає увагу, що сам позивач за своїм позовом визнає правомірним нарахування йому орендної плати за період з 20.10.2022 до 26.12.2022. Разом з тим, у вказаний строк слід врахувати ще й період з 26.12.2022 до 30.12.2022, так як повідомлення про остаточну дату виїзду 02.12.2022, відбулося орендарем саме 30.11.2022, що вбачається з наданої ним же роздруківки з месенджеру «Телеграм». Натомість, 27.11.2022 орендар повідомив про намір з`їхати з квартири 10.12.2022, чого не зробив, а 30.11.2022 вирішив виїхати ще раніше. При цьому сам позивач у позовній заяві підтвердив, що виїхав звідти 02.12.2022, одночасно збрехавши суду про начебто передання ключів від квартири ОСОБА_2 , якої на той час взагалі не було в Україні. Водночас, орендарем орендодавцю також був наданий забезпечувальний зобов`язання платіж завдаток в сумі 2000 доларів США, що згідно з інформацією Мінфіну станом на 20.11.2022 за середнім курсом комерційних банків України (1 USD = 40,2 грн.) становило 80400 грн. (2000 х 40,2). Сума заподіяних ОСОБА_2 збитків наразі становить 109144,44 грн. Таким чином: 109144,44 - 80400 = 28744,44 грн. Однак, кінцева сума буде більшою та ще встановлюється, з огляду на відсутність фахівців (спеціалістів) з огляду пошкодженої побутової техніки та предметів сантехніки й пошук таких на даний час. За наведених обставин, ОСОБА_1 повинен відшкодувати ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 28744,44 грн., заподіяні останній внаслідок пошкодження належного їй майна, а також заборгованість з орендної плати в розмірі 645,16 доларів США. Таким чином, жодних безпідставно збережених коштів за договором оренди в ОСОБА_2 немає, навпаки наявна заборгованість з орендної плати у самого ОСОБА_1 . За наведених обставин, представник відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.

26.07.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гримута Д.Ю. до суду надійшов зустрічний позов про відшкодування матеріальних збитків та стягнення боргу з орендної плати, згідно з яким просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 28744,44 грн. та заборгованість з орендної плати в розмірі 645,16 доларів США.

01.08.2023 від представника позивача ОСОБА_10 адвоката Межирицького А.О. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказує на відсутність правових підстав для прийняття відзиву на позовну заяву, оскільки строк на його подання пропущений відповідачем без поважних причин, наданий суду відзив не містить клопотання про поновлення строку, який на дату його подання був пропущений. Щодо змісту відзиву на позовну заяву звертає увагу на те, що відповідач визнає наступні обставини: факт отримання ним протягом строку дії договору оренди від позивача 6000 доларів США, що є еквівалентом 240000 грн.; факт отримання ним від позивача повідомлення про намір достроково розірвати договір оренди 27.11.2022. Щодо статусу суми в розмірі 2000 доларів США, яка була передана відповідачу в день укладання договору, то ця сума є сплатою саме за останній місяць оренди, оскільки про це прямо зазначено в п. 3.2 договору від 20.10.2022. Термін «завдаток», про який зазначає відповідач у відзиві, в тексті договору взагалі відсутній. Отже, вказана сума могла бути використана відповідачем в якості оплати за період проживання з 20.03.2023 по 20.04.2023. Оскільки в цей період договір був вже розірваний і позивач не проживав в об`єкті оренди, то дана сума підлягає поверненню позивачу. Єдина підстава, за наявності якої відповідач має право не повертати вказану суму це наявність заборгованості зі сплати орендної плати або наявність документально підтвердженої шкоди нанесеної майну відповідача. Також представник позивача зауважує, що докази, на які посилається відповідач, по-перше не можуть бути прийняті судом, з обставин зазначених вище (пропуском строку на поданні відзиву), а, по-друге, не відповідають вимогам норм цивільного процесуального права. Зокрема, в якості доказу спричинення шкоди майну відповідача надано три документи з назвами рахунок та замовлення. Такі документи не можуть свідчити про понесення відповідачем витрат, адже за своїм змістом свідчать лише про намір отримати певні товари та послуги та задекларовану вартість таких товарів та послуг, які можуть бути в майбутньому поставлені. Доказів отримання/придбання таких товарів та послуг відповідач не наводить. Також не наводить він й доказів пов`язаності наміру придбати певні товари та послуги з реальними пошкодженнями майна відповідача, якщо такі дійсно мали місце. Факти нанесення шкоди майну відповідача належним чином не зафіксовані, належних та допустимих доказів цьому матеріали справи не містять. Окремо звертає увагу на дату складання цих документів кінець лютого 2023, в той час як позивач виселився з квартири 02.12.2022, а зі слів відповідача, про «жахливий стан» квартири їй стало відомо 08.12.2022. Виникає питання, чому усуненням нібито шкоди відповідач стала перейматися майже через три місяці після їх виявлення, і як за таких умов відповідач вже 16.12.2022 розмістив оголошення про здачу в оренду квартири за так ж саму ціну 2000 доларів США і згодом скоріш за все уклав новий договір оренди (оскільки оголошення було видалено). Всі інші доводи є лише словами відповідача без будь-якого документального підтвердження.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що відповідачем невірно трактується положення підпункту 11 п. 5.2 договору оренди квартири від 20.10.2022. Відповідно до цього пункту орендар зобов`язаний не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди. Позивач здійснив таке повідомлення 26.11.2022р, а відповідач прийняв його 27.11.2022. Саме ця дата, а не дата виселення чи дата повідомлення про виселення, є визначальною для проведення розрахунку. Адже з дати повідомлення позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату ще протягом одного місяця, при цьому виїхати з орендованої квартири позивач має право в будь-який день протягом цього місячного періоду, оскільки будь-яких застережень щодо цього договір від 20.10.2022 не містить. На виконання цього обов`язку позивачем була розрахована орендна плата саме по 27.12.2022. За період з 20.10.2022 по 19.11.2022 позивачем було сплачено під час укладання договору, за період з 20.11.2022 по 19.12.2022 позивачем було сплачено 21.11.2022. За період з 20.12.2022 по 27.12.2022 позивач сплати не проводив, тому ця сума може бути утримана відповідачем з суми оплати за останній місяць дії договору. Саме тому заявлені позовні, вимоги про повернення суми оплати за останній місяць з вирахуванням суми оплати за період з 20.12.2022 по 27.12.2022. Як вже зазначалося, належних доказів нанесення позивачем шкоди майну відповідача немає, а отже у відповідача немає права на утримання інших сум з суми оплати внесеної за останній місяць строку дії договору оренди від 20.10.2022.

Як зауважує представник позивача у відповіді на відзив, щодо дати передання відповідачу ключів від квартири, то позивач не наполягає на тому, що це сталося саме 02.12.2022. Оскільки даний факт немає принципового значення в контексті спірних правовідносин. Позивач наполягає, що спосіб повернення ключів без огляду квартири був обраний саме відповідачем, що можуть підтвердити свідки, про допит яких позивачем було раніше заявлене клопотання. Факт ухилення позивача від спілкування також нічим не підтверджується і може бути спростований наданою позивачем до матеріалів справи роздруківкою з месенджера «Телеграм», з якої вбачається, що спілкування між сторонами, яке було доволі жваве, припинилося 04.12.2022, а відновилося лише 30.12.2022 і з ініціативи саме позивача, який почав цікавитися строком повернення йому грошових коштів.

Враховуючи наведене, представник позивача у відповіді на відзив просить відмовити Баргман в прийняті відзиву на позовну заяву, вирішити справу за наявними матеріалами та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

25.08.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гримута Д.Ю. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 відкрито провадження у справі № 308/3890/23 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву з моменту отримання копії даної ухвали. Разом з тим, копію вказаної ухвали відповідач ОСОБА_2 поштою не отримувала, така їй не надходила, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про причини повернення поштового відправлення № 663 від 24.05.2023, де зазначено причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Копію вказаної ухвали сторона відповідача отримала 04.07.2023, в день коли представник відповідача ознайомився з матеріалами справи № 308/3890/23 в суді. Відзив на позовну заяву було надіслано 19.07.2023 засобами поштового зв`язку, тобто в межах п`ятнадцятиденного строку з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження в даній справі. За наведених обставин, відзив було подано вчасно, з дотриманням встановленого ч. 7 ст. 178 ЦПК України та ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023 у даній справі строку.

Як вказує представник відповідача у запереченнях на відповідь на відзив, щодо повідомлення про намір розірвати договір оренди та трактування підпункту 11 п. 5.2 договору в частині обрахунку сум, які позивач повинен був сплатити відповідачу в якості орендної плати через дострокове розірвання договору, то у відповіді на відзив представник позивача вказує на те, що відповідачем невірно трактуються положення підпункту 11 п. 5.2 договору оренди квартири від 20.10.2022, а також зазначає, що позивач належним чином повідомив відповідача про намір дострокового розірвання договору 27.11.2022, відповідно з цього моменту договір оренди вважався розірваним і саме ця дата (а не дата повідомлення про виселення чи власне виселення) є визначальною для обрахунку плати, яку позивач мав сплатити відповідачці за дострокове розірвання договору. Проте, на думку представника відповідача, такі доводи є безпідставними, з огляду на те, що у договорі оренди від 20.10.2022, укладеному між позивачем та відповідачем, було чітко прописано умови його дострокового розірвання. Так, згідно з п. 4.4.2 договору його чинність може бути достроково припинена за взаємною згодою сторін або за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством. Тобто, підставою для дострокового розірвання даного договору в позасудовому порядку була саме взаємна згода на це сторін, а не саме по собі надіслання позивачем відповідного повідомлення про намір розірвати договір відповідачу. Адже за своєю суттю це було б односторонньою відмовою від правочину, право на яку договором оренди позивачу надано не було, а якщо таке право не передбачено у відповідному договорі - одностороння відмова від нього не допускається (ст. 525 ЦК України)

Представник відповідача наголошує, що з наданого позивачем листування в месенджері «Телеграм» вбачається, що 26.11.2022 позивач надіслав відповідачу повідомлення, в якому зазначив, що має намір з`їжджати з квартири, і тим самим розірвати договір, на що відповідач ОСОБА_2 повідомила, що обговорить це питання з ним наступного дня (27.11.2022). 27.11.2022 відповідач спитала ОСОБА_1 , коли він хоче виселятися, на що той відповів «10 грудня краще». Тобто, висловився не чітко й не остаточно. Однак, 30.11.2022 позивач ОСОБА_1 змінив свою думку і повідомив ОСОБА_2 , що виселяється вже в п`ятницю (02.12.2022). Відповідач перепитала його в той же день, чи точно позивач з`їжджає і він ствердно відповів «Так». Отже, 30.11.2022 позивач самостійно змінив дачу виїзду з орендованої ним квартири з 10.12.2022 на 02.12.2022, а відтак і змінив умови розірвання договору з відповідачем. Відповідач проти цього не заперечила. Зазначає, що по суті, ці обставини сторона позивача не оспорює. Таке листування в дійсності мало місце і представник позивача сам його надав. Також вказує, що ніхто не заперечує, що 26.11.2022 позивач написав відповідачу щодо наміру розірвання договору вперше та 27.11.2022 назвав дату виїзду 10.12.2022. Разом з тим, вважає, що в даному випадку до уваги варто брати саме висловлення позивачем своєї кінцевої позиції, яка була узгоджена відповідачем, а саме повідомлення 30.11.2022 про виїзд з квартири достроково у п`ятницю 02.12.2022. При цьому в позовній заяві позивач сам підтвердив, що з`їхав з квартири у вказану дату 02.12.2022. За наведених обставин, представник відповідача зауважує, що договір оренди від 20.10.2022 став вважатися розірваним не з чого моменту, коли відповідач отримав від позивача первинного повідомлення про намір його дострокового розірвання (27.11.2022), а саме з моменту направлення такого в остаточному вигляді з новими умовами (30.11.2022) та надання йому такої згоди відповідачем 30.11.2022. А відтак, вважає безпідставними ствердження позивача щодо дати дострокового розірвання договору з 27.11.2022, його розірвання на остаточних умовах сторонами узгоджено 30.11.2022. З огляду на наведене, у строк оренди обґрунтовано включається період з 26.11.2022 по 30.11.2022, натомість дострокове розірвання договору обумовлює необхідність сплати орендарем на користь орендодавця місячної плати за період з 30.11.2022 до 30.12.2020.

Представник відповідача у запереченнях на відзив вказує, що щодо суми в 2000 доларів США, яка була передбачена п. 3.2 договору оренди, то сторона позивача зазначає, що відповідна сума в розмірі 2000 доларів США, яка була передана, в день укладення договору відповідачу, виступала оплатою саме за останній місяць оренди, про що було зазначено в п. 3.2 договору. При цьому термін «завдаток» у договорі відсутній Вказані доводи позивача, на думку представника відповідача, не відповідають дійсності та є його суб`єктивним трактуванням умов договору, з огляду на те, що 20.10.2022 позивач надав відповідачу 2000 доларів США готівкою в якості залогової суми (завдаток) в розмірі орендної платила за останній місяць. У даному випадку під терміном «плата за останній місяць», «залогова сума» та «гарантійна плата» мається на увазі одне й те ж саме саме залогова сума (завдаток), метою якої було забезпечення належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди і така не підлягала поверненню у випадку порушення орендарем умов договору та пошкодження майна орендодавця (п. п. 2.5, 3.3 договору). Саме таке тлумачення умов договору оренди квартири узгодили сторони 20.10.2022, підписуючи його у присутності ріелтора, яка вказані обставини зможе підтвердити, будучи особисто допитаною в судовому засіданні в якості свідка. За наведених обставин, позивачем не доведено, що вказаний платіж був саме орендною платою за останній місяць оренди, та не спростовано його призначення як залогової суми, про що прямо зазначено в договорі.

Представник відповідача також наголошує щодо завданої відповідачу шкоди та доказів, які підтверджують вказаний факт. Зокрема, протиправними діями позивача відповідачу було заподіяно матеріальних збитків. На підтвердження розміру таких разом з відзивом було надано відповідні документи. За наведених обставин, твердження про неналежність вказаних вище доказів є безпідставними, а жодних доказів їх необґрунтованості (невірності розрахунків в них тощо) позивачем не надано. Натомість самі пошкодження були зафіксовані відповідачем у перші ж дні після її приїзду з-за кордону, в період з 08 по 10.12.2022. Це підтверджується фотознімками пошкоджень майна в квартирі, які надаються в електронному вигляді на флеш-носії, надані суду в роздрукованому вигляді разом з відзивом. З даних знімків у електронному форматі видно дату їх створення, що спростовує твердження позивача, що майно міг пошкодити якийсь інший орендар після 16.12.2022, відколи з`явилося оголошення про оренду квартири.

Окрім того, представник відповідача щодо оголошення з веб-сайту «DOM.RIA» зазначає, що вказаний документ є недостовірним та неналежним доказом, з огляду на те, що в оголошені йде мова про оренду зовсім іншої квартири, а саме в оголошенні здається 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , натомість відповідач здала в оренду позивачу 4-кмінатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом прийому-передачі квартири від 20.10.2022. Також оголошення не містить відомостей про те, що його створила відповідач і взагалі інформації, ким воно було створено, а також оголошення видалене ким і коли також не зрозуміло. Вважає, що ймовірніше за все, дане оголошення створив сам позивач і відразу ж видалив з метою подачі до суду завідомо сфальсифікованих доказів та показу відповідача в негативному, вигідному йому (позивачу), світлі. Тобто, сторона позивача в чергове намагається ввести суд в оману шляхом подачі очевидно недостовірних і неналежних відомостей. Зазначає, що це відбувається вже не вперше. Зокрема, у позовній заяві представник позивача зазначив завідомо неправдиву інформацію щодо передачі позивачем ОСОБА_1 02.12.2022 відповідачу ОСОБА_2 ключів від квартири. Вказана неправдива інформація була спростована стороною відповідача у відзиві на позовну заяву ключі у вказаний день не передавалися, так як відповідач ОСОБА_2 на той час перебувала за кордоном. Ознайомившись з ним, сторона позивача у відповіді на відзив зазначила, що дата передачі ключів для них уже не має принципового значення. Тобто, після того як ця неправда була викрита, позивач зазначив, що він уже не наполягає на цій даті. Разом з тим, у відповіді на відзив представник позивача знову послався на роздруківку оголошення оренди зовсім іншої квартири, незрозуміло ким виставленого. Тим самим сторона позивача в черговий раз намагається ввести суд в оману, подаючи це так, ніби саме відповідач виставляла на оренду свою квартиру, чого в дійсності не було. Представник відповідача просить суд вказані обставини врахувати та трактувати дані дії сторони позивача як зловживання процесуальними правами, а відповідний документ роздруківку з веб-сайту «DOM.RIA» визнати недостовірним та неналежним доказом.

Як вказує представник відповідача, інші твердження сторони позивача зводяться до доводів позовної заяви, оцінку яким детально надано у відзиві. Ці доводи є суб`єктивним баченням ситуації позивачем та власним, довільним трактуванням умов договору оренди від 20.10.2022, а відтак є безпідставними та не заслуговують на увагу.

З огляду на вищенаведене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, а відтак, просить у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

16.10.2023 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, згідно з якими позивач вважає, що відповідачем було порушено встановлений ЦПК України порядок надання доказів, через що такі докази не повинні братись до уваги судом. До заперечень був наданий флеш-носій із фотографіями пошкоджень. Відповідачем до матеріалів справи з порушення строку був наданий фізичним доказ флеш-носій інформації, проте доказів надсилання даного доказу інший стороні матеріали справи не містять, не дивлячись на зазначення про це в додатках до заперечення (п. 4 додатку до заперечення). Ознайомившись з матеріалами справи представник позивача не знайшов доказів направлення на адресу позивача як самого тексту заперечень, так і будь-яких додатків до нього. На підставі викладеного, наголошує на порушення відповідачем вимог ч. ч. 3, 9 ст. 83 ЦПК України, що повинно мати наслідком неприйняття таких доказів судом під час вирішення справи по суті.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2023 постановлено відмовити в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Гримут Д.Ю., до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення боргу з орендної плати поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 , в інтересах якого діє представник адвокат Межирицький А.О., до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди. Роз`яснено ОСОБА_2 , що вона має право подати позовну заяву в загальному порядку.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Межирицький А.О. надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі, згідно з якою у зв`язку з неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та фізичною можливістю прибути до м. Ужгорода в дату проведення судового засідання, просить проводити судове засідання, призначене у справі на 06.12.2023, та всі наступні засідання в разі їх призначення без участі позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також представником позивача відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомлено суд, що докази понесення витрат на професійну правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Відповідач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому від її представника адвоката Гримута Д.Ю. до суду 06.12.2023 надійшла заява, згідно з якою просить перенести судовий розгляд справи, призначений на 06.12.2023, на іншу дату, у зв`язку з неможливістю забезпечення його явки у вказане судове засідання з поважних причин, а саме через сімейні обставини, захворювання матері ОСОБА_11 та необхідність його перебування поруч з нею в м. Києві, так як вона 28.11.2023 перенесла важку операцію на серці та наразі перебуває в ДУ «НІСХХ ім. М.М. Амосова». В якості додатку представник відповідача долучив до заяви копію медичної виписки ОСОБА_11 з направленням.

Суд зазначає, що на учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів першого і другого частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Судом вжито усіх необхідних заходів для надання відповідачу та її представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

З урахуванням викладеного та положень статей 128-131, 223 ЦПК України, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача та її представника, яким викладено позицію відповідача у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив, а відтак відсутні підстави для відкладення судового засідання.

За приписами частини першої, другої та восьмої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.10.2022 між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди квартири, відповідно до п. п. 1 п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування квартиру (майно), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії договору оренди складає шість місяців: з 20.10.2022 по 20.04.2023 (п. п. 1.3 п. 1 договору оренди квартири).

Згідно з п. 2 договору оренди квартири вступ орендаря у користування квартирою, а також його обов`язок по сплаті орендної плати, настає одночасно із підписанням сторонами акту прийому-передачі орендованого майна, який є невід`ємною частиною даного договору. Передача квартири в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на дану квартиру, Власником квартири залишається орендодавець, а орендар користується нею протягом строку оренди. Акт прийому-передачі орендованого майна сторони підписують у строк до 1-х днів з моменту підписання даного договору. Після закінченні строку оренди, визначеного цим договором, або в разі дострокового розірвання договору, орендар протягом одного дня повертає орендодавцю квартиру за актом прийому-передачі орендованого майна. Квартира має бути повернена орендодавцеві в стані, в якому вона була надана. У випадку погіршення стану квартири за період її використання, приймання квартири орендодавцем здійснюється після відновлення орендарем стану квартиру і компенсації орендарем завданих збитків. Якщо після закінчення строку оренди орендар прострочив повернення квартири орендодавцеві, він несе ризик випадкового пошкодження чи знищення майна, з моменту прострочення. Квартира надається для проживання орендаря та наступних громадян: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживання інших осіб, тварин у квартирі категорично заборонено без попереднього узгодження із орендодавцем.

Підпунктом 3.1 п. 3 договору оренди квартири сторони обумовили, що орендна плата за користування квартирою, відповідно до угоди стороні встановлюється у розмірі 2000 доларів США за місяць, що на день укладення договору є еквівалентом 2000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

При першій оплаті орендар сплачує орендодавцю за перший та останній місяць оренди суму у розмірі 2000 доларів США (за останній місяць залогова сума), що на день укладення договору є еквівалентом 4000 доларів США за середнім курсом комерційних банків (п. п. 3.1 п. 3 договору оренди квартири).

Згідно з п. п. 3.3 п. 3 договору оренди квартири орендодавець має право до строком розірвати договорі в одноденний термін, з виселенням орендаря в одноденний термін, без повернення гарантійної плати у випадку порушення громадського спокою сусідів та постійні їх скарги, а також у випадку погіршення стану квартири та техніки в квартирі, або прострочення орендної оплати та оплати комунальних послуг на 5 днів, або проживання у квартирі сторонніх осіб, суборенди.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. п. 1 п. 4 договору оренди квартири).

Відповідно до п. п. 3 п. 4 договору оренди квартири термін дії договору визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяв однієї із сторін про припинення дії договору до закінчення дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Підпунктом 4 п. 4 договору оренди квартири визначено, що чинність договору припиняється у випадках: закінчення строку, на який було укладено договір; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством; якщо квартира в силу обставин, за які орендар не відповідає, виявиться в стані, не гідному для використання.

Згідно з п. п. 5.1 п. 5 договору оренди квартири кожна сторона зобов`язується належним чином виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її зобов`язань.

Орендар зобов`язується не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди (п. п. 5.2 п. 5 договору оренди квартири).

Як визначено у п. п. 3 п. 5 договору оренди квартири, орендар має право користуватися квартирою відповідно до умов цього договору з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі орендованого майна.

Відповідно до п. 6.1 п. 6 договору оренди квартири орендодавець зобов`язаний передати орендарю в оренду придатну до використання за призначенням квартиру у визначені п. 2.2 договору строки по акту прийому-передачі орендованого майна.

Згідно з п. 6.2 п. 6 договору оренди квартири орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку і вимагати повернення квартири у будь-який час, якщо орендар діє всупереч умовам даного договору, в тому числі (але не виключно) використовує квартиру не за призначенням чи у встановлені строки не сплачує орендну плату. В цьому разі договір вважається розірваним в одноденний термін в односторонньому порядку, з виселенням орендаря в одноденний термін.

Цей договір діє з моменту підписання сторонами. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавство України (п. 10 договору оренди квартири).

20.10.2022 між сторонами було підписано акт прийому-передачі квартири, який є додатком до договору оренди квартири від 20.10.2022, згідно з яким орендодавець здав, а орендар прийняв квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

20.10.2022, на виконання п. п. 3.1, 3.2 п. 3 договору оренди квартири, орендарем було передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, що не оспорюється відповідачем, тобто орендарем сплачено орендодавцю суму за перший та останній місяць оренди.

21.11.2022, на виконання п. 3.1 договору оренди квартири, орендарем було перераховано грошові кошти на банківський рахунок орендодавця двома переказами в сумі 60000 грн. та 20800 грн. відповідно, загальною сумою 80800 грн., що було еквівалентом 2000 доларів США.

Наведені обставини про перерахування орендарю 80800 грн. підтверджуються банківськими квитанціями № Е5В7-23АТ-08ВЕ-РСРВ від 21.11.2022 та № АА79-КА10-С5М6-АТ5К від 21.11.2022, а також не заперечуються самою відповідачем.

26.11.2022 позивач ОСОБА_1 через мобільний додаток «Телеграм» повідомив ОСОБА_2 про намір переїхати в будинок з генератором, у зв`язку з проблемами з електроенергією та відповідно неможливістю працювати, та поцікався у відповідача, коли можливо назад здати квартиру. 26.11.2022, у відповідь позивачу відповідач повідомила, що обговорять це питання наступного дня. 27.11.2022 відповідач відповіла позивачу на його повідомлення згодою та запитала у нього, коли він хоче виселятися, на що ОСОБА_1 повідомив, що приблизно 10 грудня. 30.11.2022 позивач повідомив відповідачу про те, що планує виїзд у п`ятницю (30.11.2022). Після цього, 01.12.2022, відповідач надіслала позивачу повідомлення із відповідними сумами за комунальні послуги. 30.12.2022 позивач надіслав відповідачу повідомлення, у якому зазначив, що до відповідача неможливо додзвонитися і дізнатися в яку суму обійшлося усунення поломки, про яке відповідач повідомляла, і коли буде повернута частина залогової суми (якщо є залишок).

Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем роздруківками скріншотів з мобільного додатку «Телеграм» з його перепискою з відповідачем, зміст яких не оспорюється останньою.

10.02.2023 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію-вимогу, у якій він повідомив, що між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди квартири від 20.10.2022, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в платне строкове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м. На виконання пунктів 3.1, 3.2 договору орендарем, в момент його підписання, було передано орендодавцю 4000 доларів США, про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі квартири від 20.10.2022 та факт проживання орендаря в квартирі до середини грудня 2022 року. Також на виконання пункту 3.1 договору, 21.11.2022 орендарем були перераховані грошові кошти на банківський рахунок орендодавця, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом переказу кошова на відповідну картку в загальній сумі 80000 грн. Таким чином, орендарем була внесена обумовлена договором орендна плата за період з 20.10.2022 по 19.01.2023. Відповідно до положень пункту 5.2.11 договору орендар зобов`язується не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди. На виконання умов даного пункту 27.11.2022 орендар повідомив орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди шляхом надсилання відповідного повідомлення в месенджер «Телеграм» на номер орендодавця, який використовувався останнім для спілкування з приводу виконання договору. Конкретного способу здійснення листування та обміну повідомленнями між сторонами положення договору не містять. За таких умов, використання відомого орендарю засобу зв`язку з орендодавцем є належним відповідно до звичаїв ділового обороту. З огляду на викладене, нарахування орендної плати з 27.12.2022 є безпідставним. Як зазначено вище, орендар здійснив внесення орендної плати до 19.01.2023. Отже грошові кошти, внесені орендарем в якості орендної плати за період з 27.12.2022 по 19.01.2023 (24 календарні дні) підлягають поверненню останньому.

Виходячи з наведеного, позивач просив протягом семи календарних днів з дати отримання даної претензії повернути йому грошові кошти у сумі 64000 грн., а повернення здійснити на банківський рахунок або шляхом переказу на банківську картку.

Претензію-вимогу отримано 20.02.2023, однак вимога позивача про повернення грошових коштів залишилася відповідачем невиконаною та без жодного реагування.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до частини першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з частиною першою статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (частина перша статті 812 ЦК України).

Частиною першою статті 813 ЦК України визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи.

Так, умовами договору оренди квартири від 20.10.2022 передбачено, що цей договір оренди укладено між ОСОБА_2 (орендодавець), з однієї сторони та ОСОБА_1 (орендар), з іншої сторони, за яким орендарю передано в строкове платне володіння та користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов договору оренди квартири, орендарем 20.10.2022, тобто у момент підписання договору, передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, а 21.11.2022 орендарем перераховано грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_2 у загальній сумі 80800 грн., що визнається відповідачем та не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, суд встановлено, що загальна сума грошових коштів, переданих ОСОБА_1 на виконання умов договору оренди квартири від 20.10.2022 відповідає розміру орендної плати за три місяці користування предметом оренди.

27.11.2022 ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 про намір дострокового розірвання договору оренди квартири, надіславши їй відповідне повідомлення в месенджер «Телеграм».

Згідно із відмітками у паспорті ОСОБА_2 для виїзду за кордон НОМЕР_2 остання з 24.10 до 08.12.2022 перебувала закордоном (виїзд та в`їзд через пункт пропуску для автомобільного сполучення «Загонь»).

Відтак, щонайменше після 08.12.2022 відповідачу було повернуто ключі від квартири.

Разом з тим, акт прийому-передачі квартири сторонами не складався та не підписувався.

За наведених обставин, суд вважає, що правовідносини між сторонами за договором оренди квартири припинилися після повернення ключів від квартири та спливу місячного терміну з дати повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору, тобто з 27.12.2022.

При цьому суд враховує, що 27.11.2022 відповідач відповіла позивачу на його повідомлення про намір дострокового розірвання договору оренди квартири згодою, запитавши у нього, коли він хоче виселятися.

Виходячи з наведеного, оскільки у період дії договору оренди квартири позивачем було здійснено орендну плату за три місяці, тобто за 90 днів, суд вважає, що відповідач мала право нарахувати орендну плату за період з 20.10.2022 до 26.12.2022, тобто за 66 днів.

Отже, сума коштів, що є розміром орендної плати за вказаний період, а саме 24 дні (90 - 66 = 24), становить 64073,59 грн. (2000 доларів США / 30 днів = 66,66 доларів США; 66,66 доларів США х 24 дні = 1584 доларів США; 1599,84 доларів США х 40,05 грн. (середній курс комерційних банків України) = 64073,59 грн.).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Таким чином, оскільки підстава, на якій орендна плата за 24 дні була набута відповідачем, згодом відпала, у зв`язку з тим, що з 27.12.2022 правовідносини між сторонами за договором оренди квартири припинилися, суд приходить до переконання, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 на виконання цього договору за вказаний час, мають бути стягнуті на його користь як безпідставно набуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частини перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Доводи представника відповідача, наведені у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та спростовуються її матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, у зв`язку з чим із ОСОБА_2 на його користь слід стягнути грошові кошти у розмірі 64000 грн., у межах заявлених ним позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 847,36 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 203, 207, 525, 526, 530, 626, 631, 651, 653, 810-813, 1212 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Межирицький Андрій Олександрович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень та 847 (вісімсот сорок сім) гривень 36 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо