справа №200/5029/19
провадження №2/932/3412/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

в 2019 році ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, у якому просить:

- усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , зобов`язавши фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити таке майно;

- стягнути із фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 реальні збитки в сумі 119 тис.грн.;

- стягнути із фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 упущену вигоду в сумі 216 778 грн.;

- стягнути із фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 100 тис.грн.;

Ухвалою суду від 01.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 24.09.2020 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою від 11.11.2022 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу належить на праві власності на: частину квартири АДРЕСА_2 , частини квартири АДРЕСА_3 та в цілому квартири АДРЕСА_4 . Інші частини квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 належать: ОСОБА_5 колишній дружині позивача, ОСОБА_6 сину позивача та ОСОБА_7 доньці позивача.

25.01.2017 ОСОБА_5 запропонувала позивачу здавати квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 в оренду відповідачу та надіслала проект договору. Позивач такий проект не погодив, надіслав власний проект договору та запропонував його погодити іншим співвласникам. Проте договору так і не було укладено.

21.08.2017 позивач дізнався про зайняття відповідачкою квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в липні 2018 року також квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому між учасниками справи велися переговори щодо укладення договору оренди проте умови договору погоджені не були.

На вимоги позивача, відповідач відмовляється звільнити квартири, тому позивач просить суд зобов`язати відповідача це зробити.

При цьому, відповідачем здійснено реконструкцію квартир та частини прибудинкової території чим завдано позивачу реальних збитків в сумі 119 тис. грн.

Окрім цього, позивач не зміг отримати доходи від здавання майна в оренду, суму умощеної вигоди оцінює в суму 216 778 грн., яку рахує виходячи із запропонованого відповідачем розміру орендної плати.

Також просить стягнути моральну шкоду в сумі 100 тис. грн., яку мотивує завданими душевними стражданнями, понесеними в результаті протиправних дій відповідача.

В обґрунтування відзиву відповідач покликається на наступне: нею орендувалася виключно частина квартири АДРЕСА_2 , яка припадає на частку власності ОСОБА_5 . Інше майно відповідач лише мала намір орендувати, проте не отримала на це згоди усіх співвласників. Відповідачка не здійснювала ремонтних робіт про які вказує позивач. Звертає увагу, що у листах ОСОБА_5 вказує про участь в ремонтних роботах. Зважаючи на претензії позивача та неотримання права оренди усіх приміщень, відповідач звільнила займану частину квартири АДРЕСА_2 . Просила у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач стверджує про користування відповідачем трьома квартирами, зазначає, що упущена вигода полягає у неможливості отримати дохід від здавання нерухомого майна в оренду, а моральна шкода спричинена порушенням відповідачем прав позивача як власника нерухомого майна.

Треті особи правом на подання заперечень та доказів не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, надала пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Визнала факт звільнення відповідачем спірних приміщень.

Представник відповідача, в судовому засіданні, вимоги позову заперечив, навів мотиви, аналогічні фабулі відзиву.

Треті особи в судове засідання жодного разу не з`явилися.

Обставини, встановлені судом.

На підставі договору дарування від 04.07.1996 квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (позивачу та третім особам).

Квартира АДРЕСА_1 у вказаному будинку, за договором купівлі-продажу від 10.12.1999, куплена ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (позивач).

Квартира АДРЕСА_3 у вказаному будинку, за договором купівлі-продажу від 27.09.2009, куплена ОСОБА_9 частина, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по частині.

Згідно довідки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Догополової Л.Г. від 22.11.2018 вбачається, що після ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадкова справа за заявою спадкоємця сина ОСОБА_3 . До вказаної довідки долучено витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

25.01.2017 ОСОБА_5 запропонувала позивачу здавати квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 в оренду відповідачу та надіслала проект договору, вартість оренди 100 грн. за 1 кв.м. В листі вказувалося про здійснення ОСОБА_5 ремонтів та поліпшень.

У відповідь позивач 27.01.2017 надіслав лист до якого долучив власний проект договору оренди квартири АДРЕСА_3 , зазначивши у ньому умову, що його уповноваженою особою щодо виконання умови про передачу об`єкту оренди визначив ОСОБА_5 . У листі позивач просив інших співвласників квартир ввести свої дані у договір, і якщо вони згоді підписати його.

21.08.2017 ОСОБА_5 надіслала позивачу лист у якому вказувала, що відповідач орендує квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а також має намір орендувати квартиру АДРЕСА_1 з 6 тис. грн. У листі міститься пропозиція про розподіл орендної плати між позивачем та ОСОБА_5 порівну, яке мотивовано участю в ремонті останньої.

11.12.2018 позивач надіслав листа третім особам у якому розраховував розмір орендної плати, який припадає на кожного із співвласників, вказує про переговори із відповідачем щодо оренди приміщень та незаконність оренди без договору, пропонував укласти договір оренди.

21.12.2018 позивач надсилав лист відповідачу у якому вказувалося про заборону оренди у сіх квартир та отримання коштів за оренду ОСОБА_5 .

Представником позивача також долучено викопіювання переписки у месенджері між сторонами згідно якої підтверджується факт оренди, сплати частини орендної плати ОСОБА_5 . Також відповідач просить позивача надати документи про право власності на нерухоме майно.

Позивачем долучено також відеозапис, на якому відображено конфлікт між представником позивача та іншими особами щодо оренди нерухомого майна у присутності поліцейських.

Представником позивача складено претензію до відповідача від 11.01.2019.

У відповідь на претензію, в електронному листі, відповідач вказує про намір орендувати майно, оплачувати орендну плату. Окрім того вказує про здійсненний нею ремонт приміщень та упорядкування двору

За клопотанням позивача витребувано довідки про спожиту та сплачену електроенергії в період з 01.01.2016 до 01.02.2019 по трьох квартирах.

На підтвердження реальних збитків позивач спочатку просив провести судову експертизу. В подальшому позицію змінив та просив обмежитися врахуванням договірної ціни, дефектного акту, локального кошторису, розрахунку загальновиробничих витрат, підсумкової відомості ресурсів, які складені на «ремонт внутрішніх приміщень за адресою: АДРЕСА_6 ». Вартість робіт 117 346,45 грн., документи складені ОСОБА_10 . До таких документів долучено свідоцтво ТОВ «ADA» про те, що ОСОБА_10 пройшов курс навчання за програмою кошторисна справа.

За клопотанням позивача суду надійшли виписки по рахунках відповідача із яких вбачається фат сплати орендної плати за період з 16.08.2017 по 07.03.2019 в сумі по 2670 грн. згідно договору від 01.02.2017. Об`єкт оренди не ідентифіковано. Аналогічно, без ідентифікації предмету, оплачувалися послуги із охорони приміщень.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди .

За приписами чю1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода, ч.2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 ч.3).

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц (провадження №61-22106св18)).

Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі №910/14341/18).

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст.102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2). Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3).

За приписами ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Щодо права власності позивача.

Позивач надав правовстановлюючі документи із доказами реєстрації права власності на їх підставі щодо ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_2 (4 співвласники), ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1 (два співвласники).

Щодо іншої частки у квартири АДРЕСА_1 та частки у квартирі АДРЕСА_3 то позивач стверджує про набуття права власності на такі, покликаючись на довідку нотаріуса про те, що за його заявою як сина заведено спадкову справу відносно власника такого майна.

Проте такої довідки недостатньо для висновку про набуття позивачем права на спадщину.

Зокрема позивачем не отримано свідоцтво про право на спадщину, що є його обов`язком. І хоча спадщина визнається належною спадкоємця з часу смерті спадкодавця, проте надана довідка не дає можливості ідентифікувати кола спадкоємців, які прийняли спадщину (як за законом так і відкинути факт відсутності заповіту).

Враховуючи, що бездіяльність позивача, який із 2014 року не оформив своїх спадкових справ, є недобросовісною, суд виходить із недоведеності позивачем факту набуття права власності на частини квартири АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

Разом із тим позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування збитків щодо квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 як їх співвласник, а також на відшкодування у зв`язку із цим моральної шкоди.

Сторонами визнано, що на даний час відповідач не займає приміщень щодо яких виник спір, відтак вимога про зобов`язання відповідача звільнити приміщення не підлягає задоволенню.

Щодо відшкодування упущеної вигоди.

Вказану вимогу позивач обґрунтовує не можливістю отримання доходу від здачі майна в оренду за час, протягом якого ним користувався відповідач.

При цьому позиція позивача зводиться до фактичної оренди відповідачем спірних приміщень. Викладене частково визнається відповідачем та підтверджується зібраними доказами. При цьому підтверджується факт погодження позивачем зайняття відповідачем квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , фактично уповноважував на таку передачу третю особу. Також позивач, на пропозицію ОСОБА_5 не заперечував щодо зайняття квартири АДРЕСА_1 .

Відтак, на переконання суду позивач не може претендувати на відшкодування упущеної вигоди, а може ставити питання про стягнення із відповідача орендної плати, розмір якої погоджувався у листуванні учасників, а в непогодженій частині за ринкової ціною.

Також позивачем не доведено: що він міг і повинен був отримати визначені доходи, розмір збитку не підтверджено доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів (розмір ринкової ціни оренди), факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів.

Відтак, у вимозі про відшкодування збитків слід відмовити.

З огляду на мотивування відмови, не має значення як час протягом якого існували відносини оренди, а також площі приміщень, які безпосередньо займала відповідач.

Щодо стягнення реальних збитків.

Реальні збитки позивач обґрунтовує фактом реконструкції та пошкодженням майна.

У листах відповідач вказувала на проведення ремонтних робіт у приміщеннях, проте їх обсягу не вказувала.

Разом із тим, про участь у ремонті вказувала й ОСОБА_5 .

При цьому, позивачем не доведено у якому стані майно передавалося відповідачу, не доведено які саме недоліки майна наявні (зокрема не складено акту обстеження майна із запрошенням відповідача), коли вони виникли та що спричинені саме відповідачем.

Не бере до уваги суд і надані документи щодо вартості шкоди. Зокрема:

- такі складені щодо ремонту внутрішніх приміщень за адресою: АДРЕСА_6 не квартир під номерами 1,4, АДРЕСА_4 ;

- документи стосуються вартості ремонту, а не оцінки завданої шкоди;

- такі складені особою, статус якої як експерта, суб`єкта оціночної діяльності чи хоча б наявність ліцензій щодо проектування та будівництва не підтверджено.

За вказаних обставин вимога про стягнення реальних збитків також не може бути задоволеною.

Вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволеною, оскільки така є похідною. Окрім того позивачем не надано жодного доказу понесення ним моральної шкоди.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, а відповідачем не заявлено до стягнення судових витрат, підстав для розподілу таких не вбачається.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 02.06.2023.

Суддя: В.І. Цитульський