Справа № 348/1863/20
Провадження № 22-ц/4808/1259/23
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Василишин Л. В.,

Луганської В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2023 року, в складі судді Міськевич О. Я., ухвалене в м. Надвірна Івано-Франківської області, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08 січня 2011 року тим самим підтвердивши свою згоду на укладення договору надання банківських послуг на підставі якого отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Заявою ОСОБА_1 підтверджується також й той факт, що він проінформований з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У подальшому виконуючи умови договору банк надав відповідачу та на його бажання відкрив кредитний рахунок, встановив початковий ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Всупереч умовам договорів та вимог законодавства відповідач не виконав своїх зобов`язань та станом на 25 серпня 2020 року допустив заборгованість за кредитом, відсотками, іншими витратами, у розмірі: 26 043 грн. 43 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 679 грн. 47 коп. нарахована пеня.

Посилаючись на вказані обставини АТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року по даній справі скасовано заочне рішення суду від 30 березня 2021року та призначено справу до розгляду за правилами ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 26 043 грн. 43 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 08 січня 2011 року станом на 25 серпня 2020 року, з яких: 26 043 грн. 43 коп. заборгованість за тілом кредиту та судовий збір у розмірі 1 974 грн. 62 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 679 грн. 47 коп. нарахованої пені відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про утворення заборгованості ОСОБА_1 , за тілом кредиту у розмірі 26 043 грн.

З таким твердженням апелянт не погоджується, посилаючись на виписки від 28 березня 2023 року та від 01 липня 2023 року, які за заявами ОСОБА_1 були надані АТ КБ «ПриватБанк» тільки 09 листопада 2023 року, що унеможливило його подати дані докази суду першої інстанції. Так, відповідно до виписок ОСОБА_1 отримав 59 236 грн. 15 коп., кредитних коштів, а згідно виписки від 31 травня 2023 року апелянтом було сплачено АТ КБ «ПриватБанк» 112 565 грн. 50 коп. Отже, як встановив суд, підстав для стягнення пені не було, тому стягнуті відповідачем з карткового рахунку 112 565 грн. 50 коп. є погашенням саме тіла кредиту.

Таким чином, апелянт вважає, що боргу перед відповідачем у нього немає, а навпаки є переплата.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, а також з того, що відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості за тілом кредиту

Проте, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 08 січня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 січня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , за період з 29 квітня 2014 року по 25 серпня 2020 року утворилася заборгованість в сумі 27 722 грн. 90 коп., яка складається з: 26 043 грн. 43 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 26 043 грн. 43 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 679 грн. 47 коп. - нарахована пеня (а.с. 5-10).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н були надані кредитні картки: остання № НОМЕР_1 дата відкриття 22 серпня 2017 року з терміном дії до 06/21 (а.с. 11).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку 30 липня 2013 року, 29 квітня 2014 року зміна кредитного ліміту в сумі 16 600 грн.; 10 липня 2017 року зміна кредитного ліміту в сумі 18 500 грн., 30 червня 2019 року зміна кредитного ліміту в сумі 0,00 грн. (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 11, 12, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що АТ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 08 січня 2011 року.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку позивач підписав 08 січня 2011 року. Ця анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію та назву картки, яку відповідач бажає оформити. Даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії тощо у вказаній анкеті-заяві не зазначено (а.с 13).

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування престижних кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних продуктів: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» 3,0% в місяць, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» 2,5% в місяць, «Універсальна CONTRACT» 1,7% в місяць, «Універсальна GOLD» 2,5% в місяць (а.с. 14).

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У даному випадку цивільні відносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_1 , як споживачем банківських послуг, який є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1/12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам та штрафів.

Між тим апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту з огляду на наступне.

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судових засіданнях суду першої інстанції не заперечував факт укладання кредитного договору, отримання кредитних карток та користування кредитними коштами. Отже, апеляційний суд вважає встановленим факт укладення 08 січня 2011 року між банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Суд першої інстанції не врахував, що з наданої позивачем до суду першої інстанції виписки про рух коштів по рахунку відповідача за період з 20 жовтня 2013 року й по 01 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період фактично витрачені кредитні кошти на суму 55 847 грн. 59коп., а повернуто банку 72 281 грн. 81 коп. (а.с. 48-52).

За період з 01 квітня по 25 серпня 2020 року відповідач кредитні кошти не використовував (розрахунок заборгованості а.с. 8 зворотній бік 10 зворотній бік).

Усі списання коштів здійснювалися Банком в автоматичному режимі на погашення простроченої заборгованості зі сплати штрафів, комісій та інших обов`язкових платежів згоди на які відповідач не давав.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку, апеляційний суд вважає, що позивач не вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач фактично повернув отримані від банку грошові кошти, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту та судових витрат необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 962 грн. (а.с. 199), які необхідно стягнути з позивача на користь відповідача, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 26 043 грн. 43 коп. та судових витрат в сумі 1 974 грн. 62 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 26 043 грн. 43 коп. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 2 962 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

В. М. Луганська