У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Сумський районний суд Сумської області в особі судді Черних О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особа: Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» ( м. Суми, вул.. Харківська, 35), Сумський районний центр комплектування та соціальної підтримки ( м. Суми, вул. Я. Купали, 1) про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною заявою і просить встановити факт самостійного виховання батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За ч. ч. 1 2 ст. 315 ЦПК України Суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 січня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, які не пов`язані з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вказану заяву про встановлення юридичного факту, посилається на те, що виховуючи неповнолітню дитину самостійно, заявник має право на отримання певних пільг та гарантів, зокрема, як підставу для надання відстрочки від мобілізації передбаченої ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а також для захисту прав та інтересів дитини, зокрема для належного лікування та оздоровлення.

Також в обґрунтування заяви заявник вказує на неналежне виконання матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільної дитини.

Отже з вказаної заяви вбачається спір про право, який стосується права на отримання пільг і гарантій заявником, а тому заявлені вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно з ч. 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 3 даної статті визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Жодний нормативно-правовий акт, який регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати окремим актом (документом) факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати безумовну та одноосібну участь одного з батьків у вихованні та піклуванні дитини.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Заявник не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду, який має розглядатися в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У той же час, при вирішенні питання про прийняття до провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Таким чином, вимога заявника про встановлення факту самостійного виховання дитини її батьком - не є вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. 293, 315 ЦПК України.

При цьому суд роз`яснює заявнику, що рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб щодо порушення правил надання пільг при мобілізації, які передбачені для батьків, які самостійно виховують дитину, якщо такі матимуть місце, заявник має право оскаржити в порядку адміністративного судочинства.

Також суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику його право вирішити питання щодо ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків в порядку загального позовного провадження шляхом подачі позову про позбавлення її батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересовані особа: Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» (м. Суми, вул.. Харківська, 35), Сумський районний центр комплектування та соціальної підтримки ( м. Суми, вул. Я. Купали, 1) про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Суддя О.М. Черних