№ справи687/712/21
№2/687/1/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Борсука В.О.,

з участю секретаря - Снігур А.І.,

з участю відповідача - ОСОБА_1 ,

з участю представника відповідача -

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чемерівці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.02.2001 року на користь п`ятнадцятирічної ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку (процент готовності якого становив 20 %), що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 59,8 кв. м., за яким на позивача ОСОБА_3 , як батька неповнолітньої дочки, покладались усі права та обов`язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку. Посилаються на те, що вони за особисті (подружні) кошти та за усною згодою з дочкою - відповідачем по справі, проводили усі будівельні роботи по завершенню будівництва та здачі в експлуатацію домоволодіння №4 . Зокрема, на ім`я ОСОБА_6 було оформлено Договір на постачання електричної енергії, виключно ОСОБА_6 займався оформленням всіх документів щодо добудови спірного об`єкта нерухомості та його подальшої реконструкції. Крім того, придбано матеріали та оплачено роботу за буріння криниці, профільну бляху, кутник та трубу для встановлення огорожі будинку, металопластикові вікна та двері, козирок, покриття на криницю, камінь фасадний ЦЕР, радіатори опалення, заміна покрівлі будинку, бруківка, приєднання до електричних мереж системи розподілу, придбано сонячні панелі та комплектуючі матеріали.

Вказують на те, що ОСОБА_3 виконав перед відповідачем усі взяті на себе зобов`язання по будівництву, введенню в експлуатацію, утриманню спірного житлового будинку, а тому ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати позивачам усі понесені витрати. Просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти, як компенсацію витрат на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання домоволодіння в загальному розмірі 1 642 328 гривень 86 коп..

Позивачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, однак від представників до суду надійшли заяви, згідно яких останні просять розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлені позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач та її представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнають.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом об`єктивно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 19.02.2001 року ОСОБА_7 , яка діяла за згодою батька ОСОБА_3 купила незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого становив 20 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 59,8 кв. м.. Всі права та обов`язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку бере на себе законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Однак, відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що будь-яких згод на виконання позивачами робіт на суму 1 642 328,86 грн. не надавала та з нею дані питання позивачі не узгоджували. Крім того, вказала, що спір щодо користування даним майном у них існує вже досить тривалий час.

Так, рішенням Борщівського районного суду від 26.01.2017 року по справі №594/586/16-ц в задоволенні позовних вимог про визнання права власності, а саме визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Кудринецької сільської ради 03 вересня 2010 року, серії НОМЕР_1 . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Кудринецької сільської ради 21 липня 2010 року, серії НОМЕР_2 , Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №195212 від 13 серпня 2007 року. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на домоволодіння загальною площею 91,5 кв. м., житлова площа 69,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , магазин загальною площею 73,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд за кадастровим номером :02:001:0068 площею 0,2065 га. на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, було відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові суд зазначив наступне «Вимоги позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на спірне домоволодіння та нежиле приміщення, магазину за тих підстав, що вказані об`єкти фактично були побудовані за сумісні кошти подружжя, незважаючи на те, що його власником була їхня дочка ОСОБА_5 , не ґрунтується на вимогах закону. Позивачі не навели підстав, з яких може бути припинено право власності відповідача, а тому, суд вважає, що вимоги є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити.».

Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 року справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім`ї, рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08.06.2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2018 року скасовано, ухвалено нове рішення. Відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім`ї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі були обізнані про спір, який виник між ними та ОСОБА_1 , однак, не зважаючи на те, що остаточне судове рішення з приводу визначення власності на дані об`єкти ще знаходились на розгляді судів, як вбачається з наданих копій накладних, придбавали будівельні матеріали та інше заявлене ними майно, в період з серпня 2018 року, підтвердженням цього є те, що Постанова Тернопільського апеляційного суду по справі №594/666/17 була винесена 16.10.2018 року. Постанова Верховного Суду по цій справі була винесена 01.04.2020 року.

Окрім того, рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07.11.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи яка не заявляє самостійних позовних вимог Микулинецької селищної ради про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно задоволено повністю. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12.04.2023 року дане рішення залишено без змін.

Так, право власності на нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 21.07.2010 року на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 . Житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 03.09.2010 року на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , тобто зазначені нежитлове приміщення та житловий будинок були здані в експлуатацію в 2010 році.

Згідно доданих до позовної заяви позивачами накладних, всі ремонтні роботи, благоустрій території та інше були проведені починаючи з 2018 року (крім робіт по бурінню колодязю - 2012 рік та встановлення огорожі - 2015 рік).

Як вбачається із: - накладної №33 від 01.08.2018 року ОСОБА_3 було придбано вікна, підвіконня, москітні сітки на загальну суму 34 000 грн.;

- акта виконаних робіт №33 від 19.08.2018 року виконано робіт по встановленню вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами з енергозберігаючим склом в кількості 9 штук, загальна вартість виконаних робіт складає 3 400 грн.;

- накладної №101 від 01.08.2018 року ОСОБА_3 було придбано вікна, підвіконня, москітні сітки, загальна вартість виконаних робіт складає 32 620 грн.;

- рахунка № 139 від 15.08.2018 року та акта здачі-приймання робіт за рахунком №139 згідно договору №58 від 15.08.2018 року придбано двері металопластикові (3 штуки) на суму 33 100 грн., вікна металопластикові на суму 1 800 грн.;

- видаткової накладної №13700 від 05.09.2018 року ОСОБА_3 було придбано радіатори опалення на загальну суму 64 344, 11 грн.;

- замовлення №03392 від 08.03.2019 року ОСОБА_3 придбано матеріали по заміні покрівлі будинку на загальну суму 35 299, 20 грн.;

- замовлення №03393 від 08.03.2019 року ОСОБА_3 придбано ринву, поворот на загальну суму 1244, 7 грн..

Загальна вартість будівельних матеріалів та вартість робіт, які були здійснені необхідні для утримання та збереження домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складає 205 808,01 грн..

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зазначено, що: «частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.».

Окрім того, в Постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року по

справі №444/1725/16-ц зазначено наступне: Тлумачення частини третьої статті 390 ЦК України свідчить, що витрати, про які вказується в частині третій статті 390 ЦК України: по-перше, стосуються утримання або збереження майна; по-друге, вони мають бути необхідними, а не зайвими або навіть корисними; по-третє, мають бути здійсненими незаконним володільцем.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №910/15521/17 зроблено висновок, що під поняттям "необхідні витрати" розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не "необхідні", відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року по справі №161/10477/18.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню на загальну суму 205 808,01 грн., оскільки ОСОБА_3 були здійснені необхідні витрати для утримання та збереження спірного нежитлового приміщення та житлового будинку, усі інші витрати не підлягають задоволенню, оскільки згоди на виконання роботи на суму 1 642 328 гривень 86 коп. відповідач не надавала, і дані витрати не є необхідними для утримання та збереження нежитлового приміщення магазину та житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Керуючись ст.ст. 390, 837 ЦК України, ст.ст. 76-89, 95, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 грошові кошти, як компенсацію витрат на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на загальну суму 205 808 гривень 01 копійка.

В решті позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_6

Суддя Борсук В.О.