АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року

м. Чернівці

справа № 717/1962/22

провадження 822/364/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 березня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2013 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Наразі шлюб з відповідачем розірвано.

Зазначає, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , придбали наступне майно: житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею - 0.1500га, кадастровим номером :01:003:0258, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею - 0.2642га, кадастровим номером :01:003:0259, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 .

Вважає, що оскільки майно ними було придбано в період шлюбу, то належить їм на праві спільної сумісної власності, відповідно до вимог ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України.

Також зазначає, що має право, з врахуванням недостатності сплачуваних відповідачем аліментів, на збільшення частки до 3/5 частки в спірному майні.

Просила суд, ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 3/5 частини:

- житлового будинку, позначеного літерою «А-1», загальною площею - 60.90 кв.м., житловою площею - 42.10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме: літню кухню, позначену в технічному паспорті літерою «Б», сарай позначений в технічному паспорті літерою «В», убиральню позначену в технічному паспорті літерою «Г», підвал позначений в технічному паспорті літ. « Пд», ворота позначені в технічному паспорті № 1, огорожу, позначену в технічному паспорті № 2, криницю позначену в технічному паспорті № 1, що розташовані в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею - 0.1500га, кадастровим номером :01:003:0258, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею - 0.2642га, кадастровим номером :01:003:0259, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 .

Вирішити питання про судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ідеальної частки :

-житлового будинку, позначеного літерою «А-1» загальною площею - 60.90 кв.м., житловою площею -42.10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме: літню кухню, позначену в технічному паспорті літерою «Б», сарай позначений в технічному паспорті літерою «В», убиральню позначену в технічному паспорті літерою «Г», підвал позначений в технічному паспорті літ. « Пд», ворота позначені в технічному паспорті № 1, огорожу, позначену в технічному паспорті № 2, криницю позначену в технічному паспорті № 1, що розташовані в АДРЕСА_1 ;

-земельної ділянки, площею - 0.1500 га, кадастровим номером :01:003:0258, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, площею - 0.2642 га, кадастровим номером :01:003:0259, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне майно було придбано у період шлюбу, тому воно, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального права та неправильно застосувавши норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі вийшов за межі позовних вимог та розглянув справу без особистої участі позивачки.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

20 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Лучанської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, актовий запис №01.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 22 березня 2016 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок загальною площею - 60.90 кв. м., житловою площею -42.10 кв. м.,, позначений літерою "А-1" з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею позначеною в технічному паспорті літерою «Б», сараєм - «В», убиральнею - «Г», підвалом - « Пд», воротами - № 1, огорожею - № 2, криницею - № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 ,; земельну ділянку, площею - 0.1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею - 0.2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Лучанської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, актовий запис №01 від 20 вересня 2013 року, який розірвано рішенням Кельменецького районного суду м.Чернівці від 29 жовтня 2020 року.

Під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 22 березня 2016 було укладено договори купівлі - продажу: житловий будинок загальною площею - 60.90 кв. м., житловою площею -42.10 кв. м.,, позначений літерою "А-1" з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею позначеною в технічному паспорті літерою «Б», сараєм - «В», убиральнею - «Г», підвалом - « Пд», воротами - № 1, огорожею - № 2, криницею - № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 ,; земельну ділянку, площею - 0.1500 га, кадастровий номер :01:003:0258 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею - 0.2642 га кадастровий номер :01:003:0259 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Отже, вказане майно набуто сторонами за час перебування у шлюбі, презумпція спільного майна подружжя не спростована, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.

Також, відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів про те, що спірне майно було придбано за його особисті кошти, не вказано, також, і про природу походження таких коштів, як особистих.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне майно було придбано у період шлюбу, тому воно, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними.

Посилання ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог є безпідставними, виходячи з такого.

Оскаржуваним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на ідеальної частки спільного майна.

Як убачається з прохальної частини позовної заяви, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 3/5 (60%) частини спільного майна подружжя, що є більше а ніж (50%) частин спільного майна.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи без особистої участі позивачки, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Також слід зазначити, що суд першої інстанції, відповідно до п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України, не визнав явку ОСОБА_1 обов`язковою для дачі особистих пояснень.

Отже, неявка ОСОБА_1 у судові засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Щодо клопотання про виклик та допит свідків, слід зазначити наступне.

За змістом статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Як убачається з матеріалів справи, 09 січня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про виклик та допит свідків.

Протокольною ухвалою від 08 лютого 2023 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання, оскільки свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , не можуть підтвердити належними та допустимими доказами (договорами, фото - та відео- фіксацією), обставини на які посилається ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, клопотання відповідача ОСОБА_2 про виклик свідків були розглянуті судом першої інстанції, відповідно до вимог ЦПК України.

У клопотанні про виклик свідків, поданому до суду апеляційної інстанції, відповідач необгрунтував його, обмежившись тільки загальними фразами. Також у клопотанні не зазначено, відповідно до ст.91 ЦПК України, які обставини можуть підтвердити чи спростувати свідки: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Отже, в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про виклик свідків в судове засідання апеляційного суду слід відмовити.

Щодо клопотання про долучення до матеріалів справи компакт-диску, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частин 1,6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

На компакт-диску, який просить долучити до матеріалів справи ОСОБА_2 , міститься два відео-файли із соціальної мережі з Тік-Ток ОСОБА_1 , на яких остання займається спортом та святкує день народження. Вказана інформація не стосується предмету доказування у даній справі, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 у цій частині.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору за відсутності учасника справи.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у приміщенні Чернівецького апеляційного суду на 31 травня 2023 року на 11-00 год., сторони були повідомлені засобами електронного зв`язку (на електронну пошту).

31 травня 2023 року судове засідання у вказаній справі не відбулося, розгляд справи відкладено на 15 червня на 11-00 годин, сторони були повідомлені належним чином (а.с. 213-216)

15 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_7 надіслав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю відповідача прибути в судове засідання.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 , відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки апелянту було достовірно відомо про розгляд поданої ним апеляційної скарги, і він не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловлений в постанові Верховного Суду від 29 грудня 2022 року у справі № 752/7151/19.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 20 червня 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна