РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Редько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи у суді, до відповідачки ОСОБА_2 , яким вказала, що з серпня 2003 року до 07 вересня 3033 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними, як подружжям, упродовж 2012-2014 років на місці непридатного для проживання будинку за спільні кошти була побудований новий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 67,2 кв.м.

Право власності на будинок було оформлене на відповідачку ОСОБА_2 .

З огляду на те, що відповідачка не бажає провести поділ їхнього спільного майна у добровільному порядку, просить провести поділ майна подружжя, а саме просить визнати за ним право приватної власності на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, якою підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та слухати справу у його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутності.

Процесуальні дії суду по справі:

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25.05.2023 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.

Ухвалою від 16.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Як вбачається з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області по справі № 154/2059/22 від 07.09.2022 року, яке набрало законної сили 08.10.2022 року, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року по 07.09.2022 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94856031 від 17.08.2017 року, житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 67,2 кв.м. на праві приватної власності належить відповідачці ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності на спірний будинок є витяг з рішення виконкому Володимир-Волинської міської ради від 25.02.2016 року № 63 від 25.02.2016 року «Про присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси», Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта серії НОМЕР_1 від 05.02.2016 року, яка видана Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області.

Таким чином, судом встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що подружжям ОСОБА_3 під час шлюбу було збудовано за спільні кошти новий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 67,2 кв.м. Право власності було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 .

Статтею 4 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зважаючи на положення ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно положень ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 69 ч.1, 70 ч.1 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя . Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Постановою Верховного Суду України від 07.09.2016 р. по справі № 6-801цс16 визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Оскільки право власності на спірний будинок виникло у відповідачки у період шлюбу з ОСОБА_1 , відповідачка не порушує питання про спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте нею в шлюбі, а отак, суд дійшов висновку про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За таких обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності 1/2 частки спірного житлового будинку є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 15, 59, 77-80, 141, 212-215, 218, 280 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 СК України, з урахуванням Постанов ВСУ від 07.09.2016 р. по справі № 6-801цс16, від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя. задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання

апеляційної скарги.

Головуюча Ірина КУСІК