Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1110/23

Провадження № 2/126/483/2023

"30" листопада 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за об`єднаними позовами ОСОБА_3 до фермерського господарства «Агроновація» про розірвання договорів оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації про право оренди земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Рижавський С.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФГ «Агроновація» про розірвання договорів оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації про право оренди земельних ділянок, мотивуючи їх тим, що рішенням Бершадського районного суду суду від 18.04.2017 року у справі № 126/500/17, за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно за законом, на земельну ділянку розміром 2,0241 гектарів, що знаходиться на території Красносілської сільської ради Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0300 та на земельну ділянку розміром 1,9923 гектарів, що знаходиться на території Красносілської сільської ради Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0298.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331675644 від 09.05.2023 року та № 331674606 від 09.05.2023 року ОСОБА_3 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0300 та :01:002:0298, які передані в оренду Фермерському господарству «Агроновація» згідно договорів оренди землі № 152 та № 153 від 17.05.2017 року терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до вказаних договорів позивач передав відповідачеві в строкове платне володіння та користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0300 площею 2,0241 га та земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0298 площею 1,9923 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а останній зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за них орендну плату в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідачем було здійснено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок на підставі зазначених договорів в державному реєстрі, про що зазначено вище, однак термін вказано 10 років. Будь-які пропозиції про укладання Додаткової угоди щодо продовження договору оренди землі № 153 від 17.05.2017 року та договору оренди землі № 152 від 17.05.2017 року від відповідача не надходило та про будь-які обставини щодо зміни терміну оренди позивачу невідомо.

Позивач припускає, що під час реєстрації договорів оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 року , відповідач самовільно зазначив інший термін дії договорів, а саме з одного року оренди вписав 10 років оренди.

Пунктом 9 Договору встановлено, що - орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 2908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) грн. 60 коп. за рік, що складає 4% (чотири відсотки) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 10 Договору встановлено, що - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Пунктом 11 Договору встановлено, що - орендна плата вноситься один раз на рік, по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня поточного року.

З 2018 року до 31 грудня 2022 року, та по день подання позову, а відповідно за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки позивач орендну плату не отримував, йому не надано жодних послуг в рахунок орендної плати, а отже відповідно вважає, що відповідач (орендар) не виконував і не виконує умови договорів, чим систематично порушує права позивача.

Пунктом 14 передбачено, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідачем починаючи з 2018 року до моменту подачі позову до суду жодного разу належним чином документально не проводилася виплата орендної плати, неналежне виконання ним свого обов`язку щодо виплати орендної плати позбавляє позивача грошових коштів, на які він розраховував при укладенні договорів оренди землі, а тому на даний час виникли обґрунтовані причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні зазначених договорів оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 року за рішенням суду.

В порушення умов вищевказаних договорів, відповідачем не проводилась ні матеріальна ні грошова виплата орендної плати позивачу до 31 грудня кожного поточного року.

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання таких договорів.

Тому, позивач, у зв`язку з порушенням умов договору, несплатою орендної плати, вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду та прохає:

- розірвати договір оренди землі № 153 від 17.05.2017 року з кадастровим номером :01:002:0300 площею 2,0241 гектара, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Агроновація», який зареєстрований Державним реєстратором Адрейцевою Л.Р., індексний номер рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 35259165 від 19.05.2017 року та повернути земельну ділянку у стані придатному для цільового призначення;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею

2,0241 гектара, кадастровий номер :01:002:0300, проведену на

підставі договору оренди землі № 153 від 17.05.2017 року та скасувати запис

про державну реєстрацію іншого речового права за № 20479034 від 17.05.2017

року;

- розірвати договір оренди землі № 152 від 17.05.2017 року з кадастровим номером :01:002:0298 площею 1,9923 гектара, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Агроновація», який зареєстрований Державним реєстратором Адрейцевою Л.Р., індексний номер рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 35258748 від 19.05.2017 року та повернути земельну ділянку у стані придатному для цільового призначення;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею

1,9923 гектара, кадастровий номер :01:002:0298, проведену на

підставі договору оренди землі № 152 від 17.05.2017 року та скасувати запис

про державну реєстрацію іншого речового права за № 20478574 від 17.05.2017

року.

- вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення

додаткового рішення після розгляду справи по суті.

20.06.2023 року та 21.06.2023 року на адресу суду від голови ФГ «Агроновація», надійшли відзиви на позовну заяву, в яких він просить відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позивач посилається на систематичну несплату відповідачем орендних платежів за період з 2018 по 2022 роки. Однак існує таке поняття, як «штучна» систематичність несплати орендної плати за землю, яка може створюватися самим орендодавцем. Йдеться про ті випадки, коли орендодавець, бажаючи розірвати договір оренди землі, ухиляється від отримання орендної плати та створює різні перешкоди для цього. Зокрема, за період з 2018 по 2022 роки позивачці була нарахована орендна плата:

- за 2018 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,1 грн., виплачено 5817,2 грн.;

- за 2019 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,09 грн., виплачено 5817,2 грн.;

- за 2020 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,1 грн., орендна плата орендодавцем не отримана;

- за 2021 рік в сумі 5817, 2 грн., з якої утримано податок 1047,1 грн. та військовий збір в сумі 87,26 грн., орендна плата орендодавцем не отримана;

- за 2022 рік в сумі 5817,2 грн., з якої утримано податок 1047,1 грн. та військовий збір в сумі 87,26 грн..

28.12.2018 р. на ім`я позивачки через Вінницьку дирекцію УДППЗ «Укрпошта» Відділення поштового зв`язку м. Бершадь, вул. Миколаєнка, 16 А було зроблено поштовий переказ на суму 4720,30 грн. (орендна плата у т.ч. згідно договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0300 площею 2,0241 га (копія квитанції додається).

26.12.2019 р. на ім`я позивачки через Вінницьку дирекцію УДППЗ «Укрпошта» Відділення поштового зв`язку м. Бершадь, вул. Миколаєнка, 16 А було зроблено поштовий переказ на суму 2365,42 грн. по договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0300 площею 2,0241 га та 2365, 42 грн. по договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0298 (копії квитанцій додаються).

У зв`язку із тим, що позивачка змінила своє місце проживання, про що відповідача повідомлено не було та відповідні зміни до договору оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 р. внесені не були, про свою нову адресу позивачка не повідомила, відповідач в телефонному режимі запрошував її для отримання орендної плати, яка була їй нарахована та з якої були утримані відповідний податок та військовий збір.

Крім того, на адресу позивачки були направлені листи: від 30.11.2020 р. вих. № 53, від 03.12.2021 р. вих. № 36, від 30.11.2022 р. вих. № 47, якими ОСОБА_3 запрошено з`явитися в бухгалтерію ФГ «Агроновація» для отримання орендної плати за відповідний період згідно договорів оренди № 152 від 17.05.2017 р. та № 153 від 17.05.2017 р..

Таким чином, відповідач виконав всі умови договору оренди землі № 152 та № 153 від 17.05.2017 р., нарахував позивачці орендну плату відповідно до умов договору, однак остання таку орендну плату не отримувала з власної вини.

Також стало відомо, що позивачка умисно ухилялася від отримання орендної плати за договорами оренди № 152 від 17.05.2017 р. та № 153 від 17.05.2017 р., оскільки за інформацією, яка отримана від інших орендарів земельних ділянок у даному регіоні, позивачка має намір укласти договір купівлі - продажу земельних ділянок з іншою особою, яка не бажає мати будь-які обтяження у вигляді оренди земельної ділянки.

Таким чином, затримки з виплати орендної плати обумовлені виключно поведінкою позивача, тому підстави для розірвання договору оренди відсутні.

З врахуванням наведеного вважає, що у даному разі несплата орендної плати за землю не може бути підставою для розірвання договору оренди, оскільки позивач сама створила ситуацію, за якої у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за землю, яка нарахована в установленому законом та договором порядку, що підтверджено належними та допустимими доказами.

Вимога про скасування державної реєстрації укладених договорів оренди є похідною до вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки. В позовній заяві зазначено, що відповідачем було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі зазначених договорів в державному реєстрі, про що зазначено вище, однак термін вказано 10 років. Будь-які пропозиції про укладання додаткової угоди щодо продовження договорів оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 р. від відповідача не надходило та про будь-які обставини щодо зміни терміну оренди позивачу невідомо.

Дані доводи позивача є незрозумілі, оскільки між сторонами були укладені договори оренди землі № 152 від 17.05.2017 р. та № 153 від 17.05.2017 р.. Додатками до договору № 153 та № 152 від 17.05.2017 р. є Акти визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17.05.2017 р. та Акти приймання- передачі об`єкта оренди.

Договір № 153 від 17.05.2017 р. та договір № 152 від 17.05.2017 р. з додатками прошитий, пронумерований, на звороті зазначено: «У даному документі пронумеровано, прошито та скріплено печаткою чотири листки». Один примірник договору з додатками зберігається у державного реєстратора, та по одному - у кожної із сторін.

Проте, як вбачається з додатків, які додані позивачкою до позовної заяви, остання додала примірники договорів оренди землі, які не прошиті, тому можна припустити, що з якихось причин позивачем додано неоригінальні договори оренди.

Дана обставина також підтверджується тим, що позивачем заявлені позовні вимоги про розірвання договорів оренди землі у зв`язку із систематичним їх невиконанням орендарем, а саме невнесенням ним орендної плати за період з 2018-2022 рр., оскільки після припинення договору оренди землі у зв`язку із закінченням договору оренди у орендаря відсутній обов`язок сплачувати орендодавцю орендну плату.

З огляду на викладене вище позивачем заявлений безпідставний позов, наведені нею обставини не відповідають дійсності, заборгованість по сплаті орендних платежів створена позивачем штучно з метою відчуження даної земельної ділянки іншій особі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 та підтвердив викладені у них обставини. При цьому стверджував, що позивач не отримувала орендної плати від ФГ «Агроновація», починаючи з 2018 р.. Відповідач не зміг пояснити, чому в договорах оренди зазначено термін дії 1 рік, а в екземплярах договорів відповідача 10 років. Наголосив, що позивач зверталася з заявою до прокуратури з даним питанням. Вважає, що посилання відповідача, що він неодноразово направляв листи позивачу про орендну плату нічим не підтверджені. Відповідачем не надано доказів, що він намагався будь яким чином повідомити позивача про отримання орендної плати. Відповідачу нічого не заважало встановити адресу проживання позивача, проте повідомлення від відповідача про необхідність отримання орендної плати на адресу позивача не надходило. Окремо повідомив, що докази про надання правничої допомоги позивачу будуть надані ним протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі.

Представник відповідача адвокат Шишковська А.Б. в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзивах на позовну заяву, зазначила, що орендодавець повідомлявся про час і місце отримання орендної плати як листами так і по телефону. В даному випадку, несплата орендної плати за землю не може бути підставою для розірвання договору оренди, оскільки позивач сама створила ситуацію, за якої у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати за землю, яка нарахована в установленому законом та договором порядку, що підтверджено належними та допустимими доказами. вважає важливою ознакою вини і недобросовісності позивача те, що за такий період, позивач жодного разу не звернулася до орендаря з приводу невиплати орендної плати. При цьому, якщо в спірних договорах строк дії вказано 1 рік, а не 10 років, постає питання, чому позивач не зверталася раніше з вимогами про їх розірвання саме з цих підстав, а звернулася з позовними вимогами про розірвання договорів оренди землі у зв`язку із систематичним їх невиконанням орендарем, а саме невнесенням ним орендної плати за період з 2018-2022 рр., оскільки після припинення договору оренди землі у зв`язку із закінченням договору оренди у орендаря відсутній обов`язок сплачувати орендодавцю орендну плату. Крім того, позивач подала договори, які не засвідчені належним чином. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окремо повідомила, що докази про надання правничої допомоги відповідачу будуть надані нею протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює головним бухгалтером ФГ «Агроновація», вона особисто нараховувала орендну плату позивачу та безпосередньо телефонувала до неї після укладання договору, щоб повідомити, про нарахування їй коштів за оренду. Перший рік ОСОБА_3 особисто забирала кошти на підприємстві. Вона просила позивача надати картковий рахунок, щоб підприємство могло переводити на нього орендну плату, але позивач відмовилася такий надати, пояснивши це тим, що в неї немає банківських карток та повідомила, що буде особисто приїжджати за грошима. Два послідуючі роки вона відправляла орендну плату позивачу поштовим переказом на адресу, вказану в договорах, а саме в с. Красносілка, проте відправлення поверталися без вручення адресату. Під кінець 2020 року стало відомо, що ОСОБА_3 в селі більше не проживає і виїхала в невідомому напрямку. Вона намагалася зв`язатися з позивачем по телефону, однак та на дзвінки не відповідала. Також вона особисто розсилала листи орендодавцям з повідомленням про нарахування орендної плати на адреси зазначені в договорах. Далі вона продовжувала нараховувати позивачу орендну плату, підприємство сплачувало за це податки, включаючи це в податкові звіти. Чому в договорі зазначено строк дії 1 рік, не знає, адже договори укладалися на 10 років і вона особисто їх не заповнювала. Позивач протягом цих років ніколи не зверталася до підприємства, щоб отримати належні їй кошти. Твердження представника позивача, що ОСОБА_3 хотіла отримати кошти за оренду, але на підприємстві повідомили, що їх на той момент не було, є абсолютно абсурдними. Якби позивач хотіла отримати кошти, то вона б звернулася безпосередньо до неї, оскільки саме вона нараховує плату, а також завідує касою підприємства. Підприємство навіть зараз готове виплатити нараховані кошти позивачу, але позивачка від цього ухиляється.

В судовому засіданні в якості свідка допитано колишнього працівника ФГ «Агроновація» ОСОБА_5 , яка надала майже аналогічні пояснення, додатково повідомила, що до 01.06.2020 року вона працювала в ФГ та особисто готувала договори оренди земельних ділянок, заповнювала їх, в тому числі за № 152 та № 153 від 17.05.2017 р. укладеними між ОСОБА_3 та підприємством та відповідала за їх виконання. Вона намагалася з`ясувати місцезнаходження ОСОБА_3 для внесення відповідних змін до вищевказаних договорів оренди, проте в сільській раді жодних відомостей про нове місце перебування позивача відомо небуло, а на телефонні дзвінки позивач не відповідала. Чому в договорах укладених з позивачем зазначено строк дії 1 рік, не знає, можливо там технічна помилка, адже договори укладалися на 10 років і підприємство ніколи не укладало договори оренди на 1 рік. Про те, що позивач зверталася з заявою до прокуратури їй взагалі нічого не відомо. Хто займався реєстрацією спірних договорів сказати не може, можливо вона, а можливо ОСОБА_6 , адже пройшло багато часу і договорів укладених між ФГ та орендодавцями було багато.

В судовому засіданні в якості свідка допитано голову ФГ «Агроновація» ОСОБА_7 , який надав майже аналогічні пояснення, додатково повідомив, що його підприємство допомагало позивачу переоформити земельні ділянки, що дісталися їй у спадок безкоштовно. Позивач сама виявила бажання укласти договори з ФГ, договори укладалися на 10 років. Поведінка позивача щодо нехтування отримання орендної плати, розцінюється ним як свідоме ухилення від отримання коштів з метою подальшого розірвання договорів оренди, оскільки в нього є інформація, що позивачка бажає продати земельні ділянки третій особі.

Суд, заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що рішенням Бершадського районного суду суду від 18.04.2017 року у справі № 126/500/17, за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно за законом, на земельну ділянку розміром 2,0241 гектарів, що знаходиться на території Красносілської сільської ради Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0300 та на земельну ділянку розміром 1,9923 гектарів, що знаходиться на території Красносілської сільської ради Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0298.

17.05.2017 року між сторонами укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки № 153, також 17.05.2017 року між сторонами укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки № 152.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331675644 від 09.05.2023 року та № 331674606 від 09.05.2023 року ОСОБА_3 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0300 та :01:002:0298, які передані в оренду Фермерському господарству «Агроновація» згідно договорів оренди землі № 152 та № 153 від 17.05.2017 року терміном на 10 років.

Пунктом 9 Договору встановлено, що - орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 2908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) грн. 60 коп. за рік, що складає 4% (чотири відсотки) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 10 Договору встановлено, що - обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Пунктом 11 Договору встановлено, що - орендна плата вноситься один раз на рік, по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня поточного року.

Пунктом 14 передбачено, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач стверджує, що починаючи з 2018 року та по день подання позову, а відповідно за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки вона орендну плату не отримувала, їй не надано жодних послуг в рахунок орендної плати, а отже відповідно вважає, що відповідач (орендар) не виконував і не виконує умови договорів, чим систематично порушує права позивача.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було здійснено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок на підставі договорів в державному реєстрі, однак термін вказано 10 років, хоча договори між сторонами укладалися лише на 1 рік. Будь-які пропозиції про укладання Додаткової угоди щодо продовження договору оренди землі № 153 від 17.05.2017 року та договору оренди землі № 152 від 17.05.2017 року від відповідача не надходило та про будь-які обставини щодо зміни терміну оренди позивачу невідомо.

Позивач припускає, що під час реєстрації договорів оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 року, відповідач самовільно зазначив інший термін дії договорів, а саме з одного року оренди вписав 10 років оренди, що стало підставою її звернення до прокуратури.

На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, а також нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України.

В позовній заяві позивач спірні договори оренди землі ототожнює із спірними, оскільки, за її твердженнями, у примірниках договорів, що були надані орендодавцю, строк їх дії відрізняється 1 рік, а не 10.

Суд зазначає, що згідно законодавства України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Суд зазначає, що недійсність договорів, які просить позивач розірвати, прямо не встановлена законом, відтак вони не можуть бути оспорені сторонами з метою спростування їх дійсності.

Водночас, зазначені позивачем обставини щодо дійсності правочинів не є предметом даного позову. Враховуючи відсутність рішення суду про визнання договорів недійсними, суд вважає, що презумпція правомірності договору позивачем не спростована.

Відтак, суд розглядає вимоги про розірвання договорів оренди з урахуванням викладених обставин, а саме у зв`язку із систематичним їх невиконанням орендарем, а саме невнесенням ним орендної плати за період з 2018-2022 рр..

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно до ст. 90 Земельного Кодексу України, яка регламентує права власників земельних ділянок власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Статтею 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно пункту 1 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору є також орендна плата.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно правил ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно зі статтями 3, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Частиною першою ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі.

У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати орендну плату за користування орендарем земельною ділянкою.

Відтак, систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Разове порушення умов договору оренди не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Розглядаючи можливість дострокового розірвання договору оренди, слід виходити із приписів та умов самого договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до змісту ст.ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Таким чином, для вирішення спору у наданій справі необхідно встановити наявність або відсутність систематичного (неодноразового) порушення зобов`язань орендаря щодо виплати орендної плати та істотність цього порушення в аспекті такого обмеження права орендодавця на одержання благ, визначених договором, яке призводить до втрати інтересу з його сторони на підтримання договірних правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 посилались на те, що з 2018 року до 31.12.2022 року, та по день подання позову, а відповідно за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки позивач орендну плату від відповідача не отримував, йому не надано жодних послуг в рахунок орендної плати, а отже вважає, що відповідач (орендар) не виконував і не виконує умови договорів, чим систематично порушує права позивача.

Однак суд не може погодитись з вказаними доводами у зв`язку з тим, що в ході розгляду справи були досліджені письмові докази надані відповідачем, а саме податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ФГ "Агроновація" за звітні періоди 2018-2022, квитанції до них з яких вбачається, що: за період з 2018 по 2022 роки позивачці була нарахована орендна плата:

- за 2018 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,1 грн., виплачено 5817,2 грн.;

- за 2019 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,09 грн., виплачено 5817,2 грн.;

- за 2020 рік в сумі 5817,2 грн., з якої було утримано податок 1047,1 грн., орендна плата орендодавцем не отримана;

- за 2021 рік в сумі 5817, 2 грн., з якої утримано податок 1047,1 грн. та військовий збір в сумі 87,26 грн., орендна плата орендодавцем не отримана;

- за 2022 рік в сумі 5817,2 грн., з якої утримано податок 1047,1 грн. та військовий збір в сумі 87,26 грн..

Крім того, пояснення свідків надані в судовому засіданні та письмові докази надані відповідачем, а саме: копія журналу вихідної кореспонденції ФГ "Агроновація", реєстри поштових відправлень ФГ "Агроновація", копії фіксальних чеків доданих до відзиву, підтверджують, що на адресу позивача в АДРЕСА_1 , вказаної нею особисто та засвідченої особистим підписом позивача в договорах оренди землі за № 152 та № 153, надсилалися поштові перекази, направлялися листи з повідомленнями про нарахування орендної плати та з проханням, з`явитися для отримання орендної плати особисто, або надати підприємству банківські реквізити для перерахування орендної плати.

Таким чином, суд вважає, що відповідач виконав умови договору оренди землі № 152 та № 153 від 17.05.2017 р., нарахував позивачці орендну плату відповідно до умов договору та здійснив усі можливі дії для того, щоб позивач отримала ці кошти, про що також свідчить бажання відповідача під час судового засідання передати грошові кошти нараховані за всі роки оренди земельних ділянок.

При цьому, слід зазначити, що договір оренди є двостороннім договором, за яким права та обов`язки покладено на обидві сторони зобов`язання, що виникло з цього договору.

Встановлено, що ОСОБА_3 змінила своє місце проживання зазначене в договорах оренди та виїхала з с. Красносілка Гайсинського району Вінницької області до м. Одеса, проте даних, що вона особисто повідомляла про це відповідача ні нею, ні її представником суду не надано. Твердження представника позивача, що відповідачу нічого не заважало встановити місце проживання ОСОБА_3 , суд до уваги не бере, оскільки в Україні є чинним Закон «Про захист персональних даних» і збирання персональних даних, до яких в свою чергу відноситься інформація про місце проживання (перебування, реєстрації) особи, має здійснюватися відповідно до вимог цього закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки.

Можна виділити такі критерії добросовісної поведінки:

1) поведінка сторони має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин в порівнянних обставинах;

2) поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права та законні інтереси іншої сторони правовідносин;

3) поведінка сторони має бути законною, не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі;

4) учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі отримання необхідної інформації.

Наявність всіх перерахованих критеріїв дозволить оцінити дії сторони як добросовісні. Якщо всіх критеріїв у сукупності немає, то є підстави говорити про недобросовісну поведінку та зловживання правом.

Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю).

Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду як наслідок своєї непослідовності у поведінці на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20 наголошується на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд вважає, що дії позивача щодо умисного ухилення від отримання орендної плати за договорами оренди № 152 від 17.05.2017 р. та № 153 від 17.05.2017 р. є недобросовісними, оскільки позивач сама ігнорує отримання орендної плати і вини відповідача в цьому немає.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суду не надано об`єктивних доказів, що відповідачем істотно та систематично порушуються договори оренди землі № 153 та № 152 від 17.05.2017 року, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в розірванні договорів оренди земельних ділянок з цих підстав.

Оскільки позовні вимоги про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди є похідними від вимоги про розірвання договору оренди землі, то вони також не підлягають задоволенню.

За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено повністю, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Зважаючи на те, що представник відповідача адвокат Шишковська А.Б. повідомила про надання нею доказів по понесенню відповідачем витрат на правничу допомогу впродовж п`яти днів після ухвалення рішення у справі, то суд вважає за необхідне здійснити розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, після закінчення процесуального строку на подання доказів понесення сторонами витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені об`єднаних позовів ОСОБА_3 до фермерського господарства «Агроновація» про розірвання договорів оренди земельної ділянки № 152 та № 153 від 17.05.2017 року, скасування державної реєстрації про право оренди земельних ділянок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь