Апеляційне провадження №22-ц/824/1889/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Загарук Н.Н,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів на суму 10 000 доларів США, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_1 вказані кошти в якості позики на строк до 03 листопада 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 10 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року. В обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

Окрім того, 06 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів на суму 8 000 доларів США, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_1 кошти в сумі 8 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 8 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 борг за розписками із урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 411 303 грн. 39 коп., три відсотки річних-42 316, 80 грн. та пеню -531 136, 11 грн., а всього - 1 461 473, 30 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 476 717 грн. 00 коп., що еквівалентно 18 000 доларів 00 центів США згідно з курсу валют Національного банку України станом на 18 жовтня 2017 року - грошових коштів за позикою; 411 303 грн. 39 коп. - інфляційну складову; 42 316 грн. 80 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму боргу, всього - 930 337, 19 грн.; у решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження задоволено, зупинено провадження справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено; ухвалу Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року скасовано та передано справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено.

05.05.2023 року до Київського апеляційного суду від КНДІСЕ надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача поновлено.

03.08.2023 року до Київського апеляційного суду від КНДІСЕ надійшов лист невиконання ухвали суду про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з відсутністю оплати такої експертизи.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПУ України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 30.11.2023 року відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики грошових коштів на суму 10 000 доларів США, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 кошти в сумі 10 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року.

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_1 підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 10 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року (а.с.7).

06 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики грошових коштів на суму 8 000 доларів США, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 кошти в сумі 8 000 доларів США в якості позики на строк - до 03 листопада 2014 року.

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_1 підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 8 000 доларів США у строк до 03 листопада 2014 року (а.с.8).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту отримання відповідачем в борг від позивача коштів в якості позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, переважну частину доводів своєї апеляційної скарги апелянт ґрунтував на неналежності з його точки зору повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості представити свою позицію суду, заперечення проти позову, насамперед щодо взагалі обґрунтування позовних вимог, в тому числі й шляхом заявлення клопотання про призначення по справі відповідної судової експертизи.

З метою забезпечення стороні можливості бути почутим судом і надання можливості представити відповідні докази на підтвердження своєї позиції, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання відповідача щодо призначення по справі судової експертизи стосовно тих розписок, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. Не зважаючи на призначення судової експертизи за клопотанням саме відповідача, останній неодноразово та на протязі тривалого часу ухилявся від надання вільних, умовно вільних та експериментальних зразків почерку та підпису, що згодом в поєднанні з неоплатою відповідачем вартості призначеної експертизи і стало підставою для повернення експертами ухвали суду про призначення по справі експертизи без виконання.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що заперечення відповідача, які він висував проти боргових розписок, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відтак у суду відсутні підстави для критичного відношення до таких документів.

Не зважаючи на наведене, з точки зору колегії суддів апеляційного суду апеляційна скарга тим не менш підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнув з відповідача серед іншого і інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України. В той же час дане стягнення не може вважатися належним, оскільки інфляційній втрати за час невиконання грошового зобовязання можуть бути стягнути виключно стосовно зобов`язання, вираженого в національній валюті України, так як сама суть таких інфляційних втрат полягає у зменшені купівельної спроможності саме національної валюти за той час, коли боржник не виконував й обов`язок зі сплати коштів. Не зважаючи на те, що позивач заявляв вимоги про стягнення боргу в гривні України, визначення самого розміру зобов`язання за тілом боргу в національній валюті було здійснено ним шляхом множення суми боргу в доларах США на курсу НБУ такої валюти на час звернення до суду. Зважаючи на наведене, підстави для нарахування і стягнення інфляційних втрат в даному випадку відсутні, відтак сума стягнення підлягає відповідній зміні.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений сторонами, покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених і відхилених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно частина сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги в частині, визнаній судом обґрунтованою, підлягає відшкодуванню йому за рахунок держави. За таких умов апелянту підлягає повернення судовий збір у розмірі 4 898, 00 грн.

В решті заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року підлягає залишенню без змін.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення, зміни рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційної складової скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні такої вимоги, встановивши загальну суму стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: не відомий) у розмірі 519 033 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч тридцять три грн), 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )з Державного бюджету 4898 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн, 00 коп судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько