КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/791/23

12 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,-

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Розетка.УА» (далі - Товариство) про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаласьна те, що з 30 листопада 2016 року була зарахована на посаду економіста з фінансової роботи в ТОВ «Розетка УА» з посадовим окладом згідно розпису 11 900,00 грн.

04 січня 2023 року трудовий договір між ТОВ «Розетка.УА» та ОСОБА_1 розірвано на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. З квітня 2022 року до дня звільнення з роботи, тобто до 04 січня 2023 року, заробітну плату відповідач не виплачував позивачці. Довідкою про доходи підтверджується, що заробітна плата не нараховувалася позивачці незважаючи на те, що трудові відносини з відповідачем не припинялися. Позивачка вважає, що така бездіяльність відповідача порушує її право на отримання заробітної плати, а тому просиласуд:.визнати незаконною бездіяльність ТОВ «Розетка.УА» щодо не нарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15 квітня 2022 року до 04 січня 2023 року; зобов`язати ТОВ «Розетка.УА» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15 квітня 2022 року до 04 січня 2023 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що вимоги ст.115 КЗпП та ст. 24 Закону України «про оплату праці» щодо праці щодо строків виплатине зупинено на період дії воєнного стану. Тобто увесь час роботодавці мають діяти стандартно, а саме виплачувати заробітну плату у строки, встановлені в колективному договорі або внутрішньому акті роботодавця.

Посилається на ст.10 Закону України №2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану встановлено особливості для періоду воєнного стану де передусім сказано, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дій інших обставин непереборної сили.

Вказує, що відповідач протягом дії воєнного стану не припиняв з ним трудових відносин та здійснював господарську діяльність.

Зазначає, що відповідачем в супереч вимогам ст.ст.76,81 ЦПК України не надано суду жодного належного та допустимого доказу, щодо дійсного призупинення з ним трудового договору 31.03.2023 року, належного повідомлення про дану обставину, а також абсолютної неможливості надати роботу та виконанню ним відповідної роботи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» подало відзив на апеляційну скаргу в якому вказує на законність рішення суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без задоволення.

В обгрунтування відзиву вказують, що позиція позивача є голослівною та не підтверджується жодними доказами, згода з ним щодо призупинення трудового договору була досягнута в усному порядку, оскільки місце його перебування було невідомим, ніхто проти цього не заперечував. В подальшому до кінця 2022 року за робочим місцем не з`явлася, трудових функцій не виконувала. Зазначає, що позивач не проявляла бажання поновити трудові відносини, натомість позивач подав заяву від 04.01.2023 року про звільнення, яка була розглянута відповідачем та припинено дію трудового договору.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно порушення судом норм процесуального права наголошують, що відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України позивач був наділений правом надавати докази як самостійно так і в праві подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що за період з 15 квітня 2022 року до 04 січня 2023 року, за який позивачка просить суд стягнути на її користь заробітну плату, діяв наказ роботодавця про призупинення трудового договору з ОСОБА_1 від 31 березня 2022 року до закінчення воєнного стану, а отже і відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Розетка.УА» від 30 листопада 2016 року № 191-К ОСОБА_1 прийнято на посаду економіста з фінансової роботи за тарифною ставкою 4 140,00 грн.

Наказом Товариства № 28022021 від 28 лютого 2022 року з 01 березня 2022 року на час дії воєнного стану встановлено обмін з працівниками кадровими документами через засоби електронного зв`язку або через внутрішній портал співробітників «СВОЇ». Документи або повідомлення передбачено надсилати працівнику на адресу його електронної пошти чи іншими засобами зв`язку, про які він повідомив відділ кадрів та які зазначені у його особовій картці П-2.

Наказом Товариства від 31 березня 2022 року № 310301-к/тр призупинено дію трудових договорів з 01 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівником ТОВ «Розетка.УА» ОСОБА_1 , економістом з фінансової роботи.

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про звільнення з посади економіста з фінансової роботи за угодою сторін.

Наказом Товариства від 04 січня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади економіста з фінансової роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. ОСОБА_1 з наказом ознайомлена 04 січня 2023 року про що поставила в наказі підпис.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 у справі № 243/2071/18 .

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Отже, суду належить встановити на підставі матеріалів справи обсяг часу, протягом якого позивачка виконувала посадові обов`язки, тарифікацію робочого часу та обсяг виплат, належних позивачці за виконану роботу.

Суд на підставі матеріалів справи встановив, що наказом Товариства від 31 березня 2022 року № 310301-к/тр призупинено дію трудових договорів з 01 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівником ТОВ «Розетка.УА» ОСОБА_1 , економістом з фінансової роботи.

Позивачка просить суд стягнути з Товариства на її користь заробітну плату за період роботи з 15 квітня 2020 року до 04 січня 2023 року, тобто за період дії наказу про призупинення дії трудового договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України запроваджено режим воєнного стану.

Указом Президента України від 01 травня 2023 року строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною третьою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України

Матеріали справи не містять доказів незгоди позивачки з наказом роботодавця про призупинення трудового договору до закінчення воєнного стану чи доказів того, що позивачка у передбаченому законом порядку оскаржувала наказ Товариства від 31 березня 2022 року про призупинення трудового договору. Суд надає оцінку посиланням позивачки на те, що остання не була проінформована про такий наказ, та з цього приводу зауважує, що підписуючи наказ про звільнення з посади позивачкою не зазначено жодних зауважень щодо причин звільнення, включаючи і тривалість з її суджень порушення її права на отримання заробітної плати в період з 15 квітня 2022 року до 04 січня 2023 року.

Таким чином, за період з 15 квітня 2022 року до 04 січня 2023 року, за який позивачка просить суд стягнути на її користь заробітну плату, діяв наказ роботодавця про призупинення трудового договору з ОСОБА_1 від 31 березня 2022 року до закінчення воєнного стану.

Оскільки згідно зі статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто працівник протягом спірного періоду не виконувала свої посадові обов`язки, в зв`язку з чим у роботодавця не виникло обов`язку з нарахування заробітної плати, то суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшовобгрунтованоговисновку про те, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: