ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/262/23

Головуючий у першій інстанції - Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/844/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Менський санаторій «Остреч»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Менського санаторію «Остреч» на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Менського санаторію «Остреч» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Менського санаторію «Остреч», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 59 594,29 грн заборгованості по заробітній платі.

Мотивуючи заявлені вимоги зазначав, що з 08 липня 2022 року працював охоронцем у Менському санаторії «Остреч». Відповідач щомісячно здійснював нарахування заробітної плати, однак, починаючи з липня 2022 року фактично її не виплачував. 08 січня 2023 року ОСОБА_1 звільнився з роботи у зв`язку із закінченням трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення відповідач видав належним чином оформлену трудову книжку, проте заборгованість по заробітній платі та розрахункові не виплатив, чим допустив порушення ст. 43, 55, 124 Конституції України та ст. 115-117 КЗпП України.

Рішенням Менського районного суду від 24 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Менського санаторію «Остреч» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, задоволено частково. Стягнуто з Менського санаторію «Остреч» на користь позивача 53 670,88 грн заробітної плати за період з 08 липня по 31 грудня 2022 року, яка визначена без утримання податків і зборів, відрахувань для покриття заборгованості працівника перед підприємством. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Менський санаторій «Остреч», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та неправильного вирішення справи в цілому, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в розмірі 28 505,01 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильності розрахунку суми заборгованості по заробітній платі. Відповідач зазначає, що на момент звернення з позовом ОСОБА_1 вже виплачено заробітну плату за липень 2022 року в сумі 10 772,30 грн та частково за серпень 2022 року в сумі 3 800 грн. Нарахування заробітної плати за листопад 2022 року в сумі 6082,10 грн відповідач вважає помилковим,оскільки згідно з наказом від 15 листопада 2022 року робочу зміну охоронців скорочено через проживання на території санаторію військовослужбовців ЗСУ, які частково забезпечували охорону території. Виконання і контроль наказу щодо обліку фактичного перебування охоронців в санаторії було покладено на відповідних осіб, уповноважених підписувати розрахункові листи. Отже нарахування заробітної плати в сумі 6 082,10 грн за листопад 2022 року є недійсним, оскільки розрахункова відомість не підписана уповноваженими особами.

Указує, що, враховуючи виплачені грошові кошти за липень та серпень 2022 року, а також невідповідність боргу по заробітній платі у листопаді 2022 року, сума заборгованості, яка підлягає до виплати позивачу, становить 28 505,01 грн, а не 53 670,88 грн, як зазначив суд у рішенні, що оскаржується.

Наголошує на тому, що надати письмові докази виплати ОСОБА_1 нарахованої заробітної плати відповідно до ухвали Менського районного суду від 14 березня 2023 року відповідач був позбавлений можливості, оскільки копію ухвали та повістку про виклик до суду ним отримано лише 28 березня 2023 року, тобто вже після розгляду справи по суті у порушення встановлених ЦПК України прав сторони в процесі.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем вимог ст. 47, 116 КЗпП України, установивши, що при звільненні позивача не проведено розрахунку з працівником та не виплачено йому всіх належних до виплати сум.

Вирішуючи питання про розмір нарахованих сум, належних позивачу при звільненні, суд взяв до уваги нараховані суми, зазначені у щомісячних розрахункових листах. За наявності двох розрахункових листів за листопад 2022 року з різними нарахованими сумами (6 082,10 грн та 5 923,41 грн), суд, пославшись на дотримання балансу між інтересами працівника та роботодавця, дійшов висновку про необхідність врахування відомостей з розрахункового листа за листопад 2022 року з більшою нарахованою сумою - 6 082,10 грн, оскільки обов`язок здійснювати нарахування заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, покладений саме на працедавця, а не на працівника.

Районний суд відхилив посилання відповідача на те, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з працівником сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, зазначивши, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 сталося внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору, ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій).

З висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру заробітної плати не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 08 липня 2022 року між Менським санаторієм «Остреч», в особі його директора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, за умовами якого позивача прийнято на роботу до санаторію на посаду охоронника з посадовим окладом 6 500 грн, зі строком дії договору до 08 січня 2023 року, але не більше шести місяців (а.с. 5-6).

Наказом від 06 січня 2023 року № 1-4 позивача звільнено з посади у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Факт працевлаштування ОСОБА_1 у Менському санаторії «Остреч» та його звільнення підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с. 7-8).

Відповідно до копій розрахункових листів, виданих на ім`я ОСОБА_1 , який обіймав посаду охоронника Менського санаторію «Остреч», позивачу проведено нарахування заробітної плати: у липні 2022 року - 13 381,74 грн; у серпні 2022 року - 9 653,43 грн; у вересні 2022 року - 10 651,13 грн; у жовтні 2022 року - 9 770,81 грн; у листопаді 2022 року - 6 082,10 грн та 5 923,41 грн; у грудні 2022 року - 4 131,67 грн (а.с. 9).

Згідно з довідкою Менського санаторію «Остреч» від 03 березня 2023 року сума заборгованості з нарахованої та не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 липня 2022 року по 01 січня 2023 року складає 36 330,45 грн; заробітну плату у сумі 13 381,74 грн за липень 2022 року сплачено 25 жовтня 2022 року та 03 січня 2023 року; нараховану заробітну плату у сумі 6 165,71 грн за серпень 2022 року частково сплачено 04 січня 2023 року у розмірі 3 800 грн; заробітна плата за листопад 2022 року у сумі 6 082,10 грн є помилково нарахованою (а.с. 28).

До апеляційної скарги відповідачем додано копію наказу від 15 листопада 2022 року № 53-1, згідно з яким з 16 листопада 2022 року розпорядок роботи охоронців санаторію переведено на 14-ти годинну робочу зміну. На вимогу військових та в разі виробничої необхідності терміни перебування охоронців можуть змінюватися, в тому числі і до 24 годин. Облік часу фактичного перебування охоронців в санаторії покладено на інспектора по кадрах ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 (а.с. 72).

З наданих скаржником копій відомостей розподілу витрат по санаторію «Остреч» від 25 жовтня 2022 року, від 03 січня 2023 року та від 04 січня 2023 року вбачається, що працівникам Менського санаторія «Остреч» у жовтні 2022 року та січні 2023 року у рахунок заробітної плати перераховувалися грошові кошти, зокрема, ОСОБА_1 на банківську картку НОМЕР_1 у рахунок заробітної плати перераховано кошти у сумі відповідно 3 000 грн, 7 772,30 грн та 3 800 грн (а.с. 66, 68, 70). Перерахування відповідних сум підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 67, 69, 71).

Звернувшись з вимогою про стягнення з Менського санаторію «Остреч» заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 зазначав, що з 08 липня 2022 року працював у відповідача охоронцем. При звільненні роботодавцем не було виплачено заборгованість по заробітній платі, чим порушено ст. 43, 55, 124 Конституції України та ст. 115-117 КЗпП України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, оскільки роботодавцем не було дотримано встановлений трудовим законодавством порядок виплати належних сум при звільненні працівника.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 08 липня 2022 року працював у Менському санаторії «Остреч» на посаді охоронця за строковим трудовим договором зі строком дії до 08 січня 2023 року. Наказом від 06 січня 2023 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Звернувшись з позовом, ОСОБА_1 наголошував на недотриманні роботодавцем встановленого трудовим законодавством порядку виплати належних сум при звільненні. Наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачу при звільненні не заперечує і сам відповідач, про що свідчить зміст апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника про неправильність проведеного судом першої інстанції розрахунку заробітної плати, належної позивачу до виплати.

Надаючи до суду першої інстанції довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату, відповідач зазначав про часткову сплату ОСОБА_1 коштів та посилався на недійсність розрахункового листа за листопад 2022 року, за яким позивачу нараховано 6 082,10 грн заробітної плати.

З метою перевірки цих тверджень районним судом 14 березня 2023 року винесено ухвалу, якою зобов`язано Менський санаторій «Остреч» подати до суду докази виплати ОСОБА_1 заробітної плати, нарахованої за період з 1 липня 2022 року до 08 січня 2023 року. Матеріали цивільної справи містять витяг з сайту «Укрпошта» (а.с. 40), за яким станом на 24 березня 2023 року відправлення (ухвала суду) з 16 березня 2023 року перебувала в точці видачі. Разом з тим, надана відповідачем аналогічна видруківка з сайту «Укрпошта» (а.с. 75) свідчить про те, що ухвала суду отримана санаторієм лише 28 березня 2023 року, тобто після ухвалення судового рішення. Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Менський санаторій «Остреч» не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та відповідно не був обізнаний про обов`язок надати визначені судом докази.

З наведеного в апеляційній скарзі розрахунку заборгованості по заробітній платі вбачається, що ОСОБА_1 за липень-грудень 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 53 512,19 грн і до виплати (з утриманням із зазначеної суми установлених законодавством України податків і зборів) належить 43 077,31 грн. Матеріалами справи підтверджено та позивачем у належний спосіб не спростовано тієї обставини, що у жовтні 2022 року та січні 2023 року останньому частково виплачено заробітну плату на загальну суму 14 572,30 грн.

Ураховуючи виплачені позивачу в рахунок заробітної плати кошти у розмірі 14 572,30 грн, сума остаточної заборгованості з нарахованої та невиплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за період з 08 липня по 31 грудня 2022 року становить 35 409,95 грн (без відрахування установлених законодавством України податків і зборів). Після утримання із зазначеної суми установлених законодавством України податків і зборів сума заборгованості з заробітної плати складатиме 28 505,01 грн, яку в апеляційній скарзі просить стягнути відповідач на користь позивача.

Колегія суддів погоджується також з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для врахування при обчисленні розміру заборгованості відповідача перед позивачем розрахунковий листок за листопад 2022 року на суму 6 082,10 грн з огляду на те, що наказом від 15 листопада 2022 року № 53-1 по Менському санаторію «Остреч» з 16 листопада 2022 року розпорядок роботи охоронців санаторію переведено на 14-ти годинну робочу зміну. У наказі зазначено також, що на вимогу військових та в разі виробничої необхідності терміни перебування охоронців можуть змінюватися, в тому числі і до 24 годин. Облік часу фактичного перебування охоронців в санаторії покладено на інспектора по кадрах ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 .

Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено зменшення робочого часу охоронців, до яких належав позивач. ОСОБА_1 не надано доказів збільшеного терміну перебування на роботі, ніж той, який визначено наказом, та не заявлено з приводу доведення таких обставин відповідних клопотань. Апеляційний суд вважає хибним твердження суду першої інстанції про необхідність урахування при обчисленні розміру заборгованості розрахунковий лист за листопад 2022 року з більшою сумою нарахувань з огляду на дотримання балансу інтересів працівника та роботодавця, на якого покладено обов`язок нарахування заробітної плати, оскільки першочерговим завданням суду при вирішенні спору є встановлення фактичних обставин справи з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази роботи позивача в нічний час відповідно до суми, указаної в розрахунковому листі, який суд поклав в основу судового рішення, відсутні.

Беручи до уваги невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, апеляційний суд, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши стягнуту з Менського санаторію «Остреч» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з заробітної плати з 53 670,88 грн до 35 409,95 грн та розмір стягнутого з відповідача судового збору з 1 073,60 грн до 637,93 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивача ОСОБА_1 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, у зв`язку з чим судовий збір за подання позову ним не сплачувався.

З позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 звернувся у лютому 2023 року, отже, враховуючи приписи п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 7 «Про Державний бюджет України на 2023 рік», позивач мав б сплатити за подачу позову 1 073,60 грн.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, змінює рішення суду першої інстанції та зменшує стягнуту районний судом суму заборгованості, ураховуючи, що позивача згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вищенаведених правил та положень ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Менського санаторію «Остреч» - задовольнити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з Менського санаторію «Остреч» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 08 липня по 31 грудня 2022 року з 53 670,88 грн до 35 409,95 грн, розмір стягнутого з відповідача на користь держави судового збору - з 1 073,60 грн до 637,93 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Менському санаторію «Остреч» (вул. Остреч, 4, м. Мена, Чернігівська обл., 15600, ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 610 грн 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко