Справа №761/7158/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_1 14.01.2022 року було укладено шлюб, зареєстрований Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис за номером 48. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , який на даний час проживає разом із відповідачем. Зазначив, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Починаючи з липня 2022 року, сторони проживають окремо та ведуть роздільне господарство. Можливості зберегти сім`ю немає. Спору про спільне майно подружжя не має.

У зв`язку з викладеним, просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис за номером 48.

08 травня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 січня 2022 року розірвано.

Відповідач направила до суду апеляційну скаргу в якій зазначила, що оскаржувані рішення вважає незаконними та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими.

29 вересня 2023 року на адресу суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

02 листопада 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому просила залишити без розгляду її клопотання про витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомостей про перебування ОСОБА_2 за межами України, а також просила розглядати справу без її участі на підставі наявних у справі матеріалів.

15 листопада 2023 року на адресу суду від ОСОБА_2 направлена заява, в якій він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

В судове засідання 23.11.2023 року відповідач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 14 січня 2022 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, який був зареєстрований Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а сторони виявили небажання вживати заходи щодо примирення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Суть позиції апелянта полягає не в тому, що вона вважає, що шлюб підлягає збереженню, а в тому, що рішення про розірвання шлюбу мало бути ухвалене іншим судом. Відповідач звернулася з таким же позовом до Печерського районного суду міста Києва і вважає, що саме вказаним судом мало бути ухвалене рішення по справі, а в даній справі суд мав відмовити у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

На підставі цього, ОСОБА_1 подала заяву про залишення позову без розгляду, яка ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року була залишена без задоволення. Оскільки дана ухвала не підлягає окремому оскарженню, доводи апелянта стосовно її незаконності оцінюються судом в рамках розгляду апеляційної скарги по суті.

Звертаючись із заявою про залишення позову без розгляду, відповідач зазначала, що оскільки вона раніше звернулась до Печерського районного суду міста Києва, позовна заява ОСОБА_2 мала бути залишена без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст.181 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.182 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються. Отже, справа починає перебувати у провадженні суду не з моменту надходження та реєстрації позовної заяви, а з моменту винесення судом ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі постановлена 23 березня 2023 року, у той же час як ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі постановлена Печерським районним судом міста Києва 07 квітня 2023року.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно із п.4 ч. 1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, оскільки на момент відкриття провадження у цій справі, Печерським районним судом міста Києва ще не було вирішено питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до розгляду та відкриття провадження між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду.

Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, суд при вирішення питання про розірвання шлюбу має встановити лише факт, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надавала до суду свої заперечення щодо розірвання шлюбу. При цьому відповідач як до суду першої інстанції, так і апеляційного суду надала копію своєї позовної заяви, в якій сама зазначила про неможливе збереження шлюбних відносин, оскільки це суперечить її життєвим принципам та інтересам їх з відповідачем спільного сина. Таким чином у своєму позові ОСОБА_1 фактично дублює обставини, викладені у позовній заяві ОСОБА_2 - припинення шлюбних відносин, проживання сторін окремо, неможливість збереження шлюбу.

З вищевикладеного вбачається, що збереження шлюбу суперечить інтересам обох із сторін.

Також у своїй апеляційній скарзі апелянт зазначила, що суд першої інстанції, призначаючи дану справу до розгляду на ранній час, а саме 08 годину 30 хв., не врахував її інтереси та унеможливив брати участь у засіданнях, оскільки відповідач здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , який перебуває на грудному годуванні та в такий ранній час потребує особливої уваги та догляду.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти такі твердження апелянта, оскільки із поданої відповідачем заяви про доповнення заяви про залишення позову без розгляду від 07.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 у п.2 прохальної частини зазначила, що судове засідання призначене на 08.06.2023 року о 08:20 год. просить провести без її участі за наявними у справі документами.

Таким чином, з огляду на вищевказане, посилання апелянта про позбавлення її доступу до правосуддя за наявності поданого клопотання про розгляд справи без її участі, є необґрунтованими.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько