Справа № 703/4643/23
14 грудня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13-го грудня 2019 року він в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В ній він зазначав наступне.
Так, 5-го червня 2018 року приблизно о 20-ій годині біля будинку АДРЕСА_1 громадянами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з прямим умислом і особливою жорстокістю йому були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, що є в матеріалах справи.
З місця нападу він швидкою медичною допомогою був доставлений до міської лікарні ім. Семашко, де був госпіталізований до травматологічного відділення з діагнозом: струс головного мозку, перелом кісток носа, перелом 9-го ребра ліворуч.
Через кілька днів перебування в лікарні його стан різко погіршився (підвищення температури, слабкість, нудота, біль в області серця). Для з`ясування причин його було направлено на додаткові обстеження: рентген, ЕКГ, УЗД черевної порожнини, УЗД серця, комп`ютерна томографія головного мозку і грудної клітини. Комп`ютерною томографією було встановлено забій легень і забій серця, що призвело до виникнення післятравматичного гідроперекардиту,
Після інтенсивного лікування уколами, крапельницями, таблетками стан його стабілізувався і 21-го червня я був переведений на амбулаторне лікування. Проте, вже наступного дня знову почала підвищуватися температура і, по рекомендації лікарів, він 23-го червня звернувся до Черкаського кардіологічного центру, звідки був направлений до Черкаської міської лікарні № 3, де після обстежень (рентген, УЗД серця, КТ грудної клітини) був госпіталізований до палати інтенсивної терапії кардіологічного відділення.
29-го червня його виписали під нагляд кардіолога і травматолога по місцю проживання. Оскільки повного одужання не наступало, за рекомендаціями лікарів, він звертався за консультаціями в Черкаську обласну лікарню до кардіохірурга, в обласний тубдиспансер в с. Героїновка. а також проходив обстеження в діагностичних медичних центрах Лабсервіс і Євромед.
Проте, і по цей час після отриманих тілесних ушкоджень повного відновлення здоров`я не настало. У нього з`явились перепади артеріального тиску, що супроводжується головним болем, під час фізичних навантажень виникає задуха і біль в області серця. Це змусило його припинити займатися футболом, у який він грав з дитинства, а останніми роками виступав за збірну ветеранів міста Сміли і, завдяки чому, він підтримував свій фізичний стан, а також задовольняв свою потребу в спілкуванні. Вказав, що неправомірними діями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було порушено його нормальний спосіб життя, порушено його прало вільно, на власний розсуд, визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Крім перенесених болю і фізичних страждань, він зазнав значних душевних страждань, оскільки через тривале і затратне лікування вимушений був відмовитись від свого права на відпустку, в яку він обіцяв своїй мамі звозити її на батьківщину, в її рідне село в Запорізькій області. Мама в січні 2019 р. померла. ЇЇ мрія, а його обіцянка залишились нездійсненими. Також страждає через приниження власної гідності, оскільки зазнав побиття біля свого будинку, на очах дітей і пенсіонерів. Велике обурення в нього викликає і цинічна брехня його нападників про те, що він нібито був п`яний, про що вони поширили інформацію серед його сусідів, а потім заявили на допиті слідчому. Так, неправомірними діями учасників злочинного нападу було порушено його право на повагу до своєї гідності і честі, яке закріплено в ст. 28 Конституції України та ст. 297 ЦК України.
Відповідно до ст.23 ЦКУ моральна шкода, яка полягає у фізичному болю і стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності фізичної особи, відшкодовується грішми.
Завдану моральну шкоду він оцінював у 50 000 грн.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року його цивільний позов був прийнятий до розгляду в кримінальному провадженні №703/4394/19 (провадження №1-кп/703/605/19), а в подальшому, у зв`язку зі зміною складу суду, прийнятий до розгляду ухвалою того ж суду від 02 листопада 2021 (провадження №1- кп/703/199/21).
На судових засіданнях по вказаних кримінальних провадженнях були заслухані покази свідків зі сторони обвинувачення, розглянуті речові докази - диск з кінофотоматеріалами, представлені прокурором документи зібрані під час досудового розслідування (акти впізнання і експертиз, протоколи). Цим самим було повністю доведено як сам факт події злочину, так і хто його скоїв, та наслідки заподіяні злочином. Обвинуваченим і стороною захисту натомість не було пред`явлено жодного спростування, не наведено жодного доказу його невинуватості. Своєю неявкою на засідання, наполяганням на виклику свідків, які не могли дати якихось свідчень по факту злочину вони просто затягували розгляд справи.
Оскільки судовий розгляд не був проведений і завершений протягом розумного строку, за клопотанням сторони захисту і за згодою обвинуваченого ОСОБА_2 ухвалою суду від 28 серпня 2023 року останній був звільнений від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину. За змістом зазначеної норми однією з умов звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є вчинення особою злочину. На це однозначно вказав Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к. Таким чином, позивач вказує, що погодившись на звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.49 КК України, ОСОБА_2 відмовився від подальшого доведення своєї невинуватості в суді і, фактично, визнав, що ним скоєно злочин. У вищезазначеній постанові наголошено, що закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.
Крім того, позивач вказує, що з грудня 2019 року по вересень 2023 року інфляція склала приблизно 55 відсотків, оскільки курс долара зріс з 23,56 грн. до 36,57 грн. за 1 долар США, відтак, з врахуванням рівня інфляції, просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 23 000 грн., та моральну шкоду в розмірі 77 000 грн. а всього 100 000 грн.
Ухвалою судді від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом на надання відзиву на позов не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Як встановлено судом, в провадженні Смілянського міськрайонного суду перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КК України (справа № 703/4394/19, провадження № 1-кп/703/107/23).
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2023 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1ст.122 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито.
Як зазначено в ухвалі, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 05 червня 2018 року приблизно о 20:30 год., перебуваючи у дворі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, діючи умисно, наніс потерпілому ОСОБА_1 один удар кулаком своєї правої руки в область носа, один удар кулаком тієї ж руки в область лівої половини обличчя, а також два удари правою ногою в область грудної клітки зліва, спричинивши тим самим травму грудної клітки у вигляді перелому 9-го ребра зліва із саднами ділянок реберних дуг та у вигляді забиття серця, яке ускладнилось після травматичним реактивним перикардом, які згідно висновку експерта № 05-6-01/353 від 21.09.2019, відноситься до тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я і відносяться до категорії середньої тяжкості, а також заподіяв тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, тобто струсу головного мозку із переломом кісток носу, забиттям лівої половини обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
В продовження, ч.6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається зі змісту ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 серпня 2023 року, з клопотанням про закриття кримінального провадження звернувся захисник Райнов Г.С. та Сушко О.М. клопотання підтримав, при цьому, ухвалою суду встановлено, що, згідно обвинувального акта, ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є ОСОБА_1 .
Крім цього, ч.1 ст.49 КК України встановлено можливість звільнення від кримінальної відповідальності за умови, що з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, тобто, застосування судом даної норми закону за безумовної згоди особи на її застосування передбачає встановлення факту вчинення такого діяння саме цією особою, на що ОСОБА_2 погодився як вбачається із змісту вищевказаної ухвали.
Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а, отже, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише особу, яка вчинила злочин.
При цьому, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Така позиція суду відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 липня 2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21).
Тому, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок чого була завдана шкода здоров`ю позивача, що мало наслідком майнову та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідача.
Разом з тим, слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Визначаючись з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає, що, на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, позивачем надано копії квитанцій, товарних чеків про придбання ліків, вартість якої складає суму в розмірі 8705 грн. 50 коп.
Дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених витрат на придбання лікарських препаратів, суд враховує, що матеріалами справи, а саме випискою з історії хвороби, витягом з історії хвороби, медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ультразвуковими дослідженнями, консультативним висновком, призначення позивачу плану лікування з використанням лікарських препаратів, у зв`язку з завданням йому тілесних ушкоджень. Придбані лікарські препарати та допоміжні засоби в період лікування відповідають часу перебування позивача на лікуванні. Таким чином, суд вважає доведеним понесення позивачем матеріальних витрат на придбання лікарських препаратів та допоміжних засобів, а також отримання консультацій на загальну суму 8705 грн. 50 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, що підтверджена матеріалами справи в сумі 8705 грн. 50 коп.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, слід зазначити наступне.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача завданої моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав відповідачу й фізичного болю, який мав прояв у вигляді побоїв.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Враховуючи характер і глибину фізичних, душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс позивач, у зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень, їх тривалість, які безумовно потягли за собою заподіяння моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю, останній має право на відшкодування моральної шкоди. Тому суд приходить до переконання, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп., тому позов в цій частині також слід задовольнити частково.
Щодо вимоги позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди з урахуванням інфляційного збільшення суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Інфляційні втрати також не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Разом із тим, враховуючи, що у відповідача станом на день розгляду справи не виникло грошового зобов`язання перед позивачем, яке б він не виконав, тобто, не виник обов`язок з відшкодування шкоди на користь позивача, відтак відсутні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат від простроченої суми. Таким чином, вимога про стягнення збитків з урахуванням інфляційних втрат є передчасною та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», його необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 630 грн. 26 коп.
На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 81, 263, 280 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 26 (двадцять шість) коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий: Ю. В. Крива