П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Київ

Справа №756/141/23

Провадження № 22-ц/824/12556/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека»,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», в особі, генерального директора Валерія Зукіна, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суд ум. Києва від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що 30 листопада 2021 року між сторонами був укладений попередній договір № 274ПП/11/21 про надання медичної допомоги (медичних послуг)

з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору позивачкою 30 листопада 2021 року було сплачено авансовий платіж у розмірі 69 727,00 грн.

Основний договір між сторонами не укладався та ОСОБА_1 послугами медичного закладу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не скористалась.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» із заявою від 14 червня 2022 року про повернення авансового платежу.

22 вересня 2022 року представником позивача повторно на адресу відповідача направлено претензію щодо повернення грошових коштів, сплачених у якості авансового платежу за попереднім договором від 30 листопада 2021 року № 274ПП/11/21.

Проте, вказані претензії ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» були проігноровані, грошові кошти медичним закладом не повернуті.

ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на свою користь грошові кошти за попереднім договором від 30 листопада 2021 року

№ 274ПП/11/21 про надання медичної допомоги у розмірі 69 727,00 грн; інфляційні втрати у розмірі 4 936,63 грн та 3 % річних в розмірі 1 008,65 грн, а також судові витрати.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Призначено судове засідання у праві.

У лютому 2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що 30 листопада

2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено попередній договір № 274ПП/11/21 про надання медичної допомоги (медичних послуг)

з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт». У відповідності до пункту1.1 попереднього договору сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (далі - «Основний договір»), на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Відповідно до умов попереднього договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 69 727,00 грн.

Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором ведення, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З 06 березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з веденням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу до 01 вересня 2022 року. З урахуванням наведеного, надати послугу не виявлялось можливим. При цьому, вважала, що зобов`язання сторін подовжуються на період введення воєнного стану на території України, а також наявності форс-мажорних обставин,

у зв`язку з чим, у позивача відсутні підстави для захисту порушеного права у судовому порядку. Додатково зазначила, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, з огляду на приписи статті 617 ЦК України, не повинно бути застосована до

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», оскільки вказані нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності, у той час як товариство не виконало свої зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за попереднім договором від 30 листопада 2021 року № 274ПП/11/21 про надання медичної допомоги (медичних послуг) у розмірі 69 727,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір в розмірі 914,40 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови попереднього договору, у строки, визначені пунктом 1.1 цього договору, не уклав з позивачем договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Комфорт» - основний договір, медичні послуги позивачу не надав, сплачені за попереднім договором кошти у вигляді авансового платежу у розмірі 69 727,00 грн, які сплачено позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором, позивачу не повернув, у зв?язку з чим ці кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погодився із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку рф. Суд також врахував, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд зазначив, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляло позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

З огляду на те, що позивачем не доведено належними доказами факти звернення нею 14 червня 2022 року та 22 вересня 2022 року до відповідача із заявами про повернення коштів згідно з вимогами пункту 1.8 попереднього договору, тобто

у позасудовому порядку, при цьому представником відповідача у судовому засіданні заперечувалися вказані обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статтю 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат у якості відповідальності за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів за період

з 22 червня 2022 року по 14 грудня 2022 року (період зазначений позивачем).

Додатковим рішенням Оболонського районного суд м. Києва від 22 червня

2023 року стягнено з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Урахувавши складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної представником позивача роботи, суд вважав, що відображена у доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, взявши до уваги клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, суд вважав, що справедливим

і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 16 500,00 грн до 6 000,00 грн.

07 липня 2023 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного судум. Києва від 07 червня

2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач вимушено з 06 березня

2022 року призупинив роботу через російську агресію (через обстріли снарядами), введенням воєнного стану на території України, що і є форс-мажорною обставиною. Вказує на те, що такі форс-мажорні обставини засвідчені також листом Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1. Введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та унеможливило виконання товариством своїх обов`язків перед позивачем за укладеним договором, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій. Щодо додаткового рішення зазначає, що ця справа не відноситься до категорії важких, через повномасштабне вторгнення рф приміщення позивача зазнало значних пошкоджень та потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що у позивача виникло скрутне становище, що і спричинило несвоєчасне повернення сплачених позивачем коштів. У зв?язку з цим, ураховуючи складність справи, конкретні обставини справи, критерій розумності, дійсності та необхідності наданого обсягу правничої допомоги, а також враховуючи майновий стан ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», заявник вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції цілком відповідає сумі 3 000,00 грн, а стягнена судом першої інстанції сума у розмірі 6 000,00 грн є значно завищеною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 11липня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 07 червня 2023 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвалидля надання підтверджень повноважень генерального директора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

01 серпня 2023 року заявником на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 14 липня 2023 року надано докази підтверджень повноважень генерального директора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»,

в особі, генерального директора Валерія Зукіна на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів.

Витребувано з Оболонського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 756/141/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів.

05 вересня 2023 року матеріали справи № 756/141/23надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року та 13 листопада 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 75 672,28 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

04 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Унінець І. М. надіслав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суд ум. Києва від 22 червня 2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що аргументи заявника про наявність у відповідача обставин непереборної сили, у зв?язку з чим воно не могло виконати зобов?язання перед позивачем, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки підставою для звернення з позовом було повернення суми авансу, сплаченого на підставі попереднього договору, у зв?язку з неукладенням між сторонами основного договору. Обставини непереборної сили відповідно до статті 617 ЦК України звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, але не звільняють від виконання самого зобов?язання та наслідків його припинення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року оскаржується в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення 69 727,00 грн.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України справа в цій частині не в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивіна апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 30 листопада 2021 року між сторонами укладено попередній договір № 274ПП/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів

і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього (пункт 1.1).

Згідно з пунктом 1.4 попереднього договору, позивач здійснила на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 69 727,00 грн. Вказана сума, згідно положення пункту 1.4 попереднього договору, дорівнює ціні/вартості послуг відповідача за основним договором.

Пунктом 1.6 попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за попереднім договором зараховується в рахунок оплати ціни послуг відповідача за Основним договором.

Відповідно до пункту 1.8 попереднього договору, у разі відмови позивача або відповідача від укладання основного договору у термін, передбачений пунктом 1.1 попереднього договору, зобов`язання за укладеним попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені позивачем в якості авансового платежу відповідно до пункту 1.4 попереднього договору, підлягають поверненню відповідачем позивачу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється відповідачем

у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта, та/або

в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої відповідачем медичної допомоги.

Сплата відповідного авансового платежу позивачем на користь відповідача підтверджується рахунком-фактурою від 30 листопада 2021 року № 68076 та не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 у позові зазначала, що 14 червня 2022 року звернулась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» із заявою про повернення авансового платежу, крім того, 22 вересня 2022 року представником позивача повторно на адресу відповідача направлено претензію щодо повернення грошових коштів, сплачених у якості авансового платежу за попереднім договором від 30 листопада 2021 року № 274ПП/11/21.

На підтвердження вказаних обставин позивачкою до позову долучено опис поштового вкладення, чек та накладну поштового відправлення - 222, датовані 22 вересня 2022 року.

Доказів отримання вказаних листів відповідачем суду не надано.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України

з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

На сайті ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було розміщено оголошення про припинення роботи через напружену воєнну ситуацію.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статей 509, 526 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 610, 611, 617 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Встановивши, що відповідач не виконав умови попереднього договору, у строки, визначені пунктом 1.1 цього договору, не уклав з позивачем договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Комфорт» - основний договір, медичні послуги позивачу не надав, сплачені за попереднім договором кошти у вигляді авансового платежу у розмірі 69 727,00 грн, які сплачено позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором, позивачу не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував обставини непереборної сили, які стали причиною неможливості виконання відповідачем умов укладеного з позивачкою договору, а саме: військову агресію рф проти України, активні бойові дії в місці розташування пологового будинку, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до положень частини другої статті 14-1 Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування,

а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та

у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 926/2343/16, від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 та від 25 листопада 2021 року у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Разом з тим, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), (в даному випадку лист Торгово-промислової палати України), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити, що за місцем знаходженням ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відбувались бойові дії, медичний заклад не мав можливості здійснювати свою діяльність

й позивач, у зв`язку із вказаним, не змогла отримати послуги по спостереженню вагітності.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що він звертався безпосередньо до позивачки з повідомленням про настання обставин непереборної сили, та не надав доказів неможливості надання ним послуг.

Окрім того, відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, ОСОБА_1 просила суд стягнути лише сплачену нею суму коштів на підставі попереднього договору, що передбачено умовами договору та не порушувала питання відповідальності за невиконання зобов`язань. З огляду на зазначене, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг відповідачем.

Встановивши вказані фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, сплачених неюгрошових коштіву розмірі 69 727,00 грн.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на оплату вартості правової допомоги в сумі

6 000,00 грн, колегія судді ввважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи відомо, що 21 грудня 2021 року між ОСОБА_1

і Адвокатським об`єднанням «Київська правозахисна група» укладено договір про надання правової допомоги № 21/12-21.

Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору за надання послуг клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду, розмір та порядок сплати якої встановлюється

у додаткових угодах до договору.

Пунктом 2.10 додаткової угоди від 12 грудня 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги № 21/12-21 передбачено, що за складання та подання до суду позовної заяви клієнт Адвокатському об`єднанню сплачує 7500,00 грн.

При цьому, відповідно до пункту 2.10.1 додаткової угоди від 12 грудня 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги № 21/12-21 за представництво інтересів клієнта в одному судовому засіданні клієнт Адвокатському об`єднанню сплачує

2500,00 грн, а якщо судове засідання не відбулось не з вини Адвокатського об`єднання - 750,00 грн.

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 09 червня 2023 року та калькуляції від 09 червня 2023 року № 21/12-21 загальна вартість наданих послуг складає 16 500,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина третя статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог частин п?ятої, шостої статті 137 ЦПК України,у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивачки до 3000,00грн, так як вказана справа не відноситься до категорії складних, просив врахувати скрутне становище відповідача, посилалося на неспівмірність витрат на правничу допомогу в розмірі 16 500,00 грн. складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Дослідивши подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витратна правову допомогу у даній справі, складність справи та надані відповідачем заперечення, з огляду на те, що позовні вимоги були задоволені частково, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня

2023 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін, розподіл судових витрат у зв?язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», в особі, генерального директора Валерія Зукіна - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення 69 727,00 грн. та додаткове рішення Оболонського районного суд ум. Києва від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна