ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/781/23 Номер провадження 22-ц/814/4770/23Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 15:08:55 год 15 вересня 2023 року до 08:45:08 год 18 вересня 2023 року; дата виготовлення повного текста рішення - 25 вересня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частину будинку та стягнення компенсації вартості частини автомобіля.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким:

визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 , набутий нею та ОСОБА_1 в період шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя;

визнати за нею право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , що складається з наступних будівель та споруд: Житловий будинок-А-1; Літня кухня Д; Сарай - Б; Погріб - під Д; Прибудова а; Вбиральня В;Огорожа - №1; Ворота №2; Яма вигрібна - №3;

визнати автомобіль ВАЗ, модель 21101, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , набутий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу, спільною власністю подружжя;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини автомобіля ВАЗ, модель 21101, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 в сумі 42 400 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що житловий будинок та автомобіль придбані сторонами в період шлюбу (10.08.2001 - 30.09.2020), у добровільному порядку поділити спільне майно вони не можуть. Стосовно автомобіля позивачка стверджувала, що не має наміру визнавати за собою право на його частку, вважає за доцільне вимагати компенсації вартості своєї частки в сумі 42 400 грн.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року позов задоволений частково.

Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля ВАЗ 21101 об`єктом спільної сумісної власності та стягнення компенсації вартості частини автомобіля відмовлено.

Судові витрати в частині сплати судового збору в сумі 2 147 грн 20 коп. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а в іншій частині віднесено за рахунок позивача.

Судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 3 500 грн, а в іншій частині віднесено за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 2 147,20 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на наявність у нього ІІ групи інвалідності та незастосування судом першої інстанції ст.136 ЦПК України і п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Рішення суду у частині вирішення судом першої інстанції позову по суті не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що, подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, ОСОБА_2 сплатила 1 073,60 + 1 073,60 + 1 073,60 + 1 073,60 = 4 294,40 грн (а.с.2-4).

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подано до суду першої інстанції клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу: просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 10 000 грн (а.с.41-42).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 02.08.2023 (а.с.43-45); акт виконаних робіт (а.с.46); розрахункову квитанцію серії АААА № 0152 від 02.08.2023(а.с.47); копію ордера (а.с.48); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.49).

24.08.2023 ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив про наявність у нього інвалідності, що є підставою для звільнення від сплати судового збору, а також заперечив щодо стягнення з нього 10 тисяч грн на правничу допомогу, оскільки вказана сума не підтверджена належними доказами (а.с.61-69).

На підтвердження хворобливого стану здоров`я ОСОБА_1 надав: копії виписок № 7655, № 8157, №16840 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.73,75), копії чеків про купівлю ліків (а.с.75), копію довідки МСЕК серії 12 ААБ № 712672 від 23.10.2020 про наявність у нього ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням безтерміново (а.с.76)

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що оскільки позивач не довів обставину самої наявності автомобіля, обставини придбання, відчуження та інші істотні обставини по даному предмету позову, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, а судові витрати позивачки по сплаті судового збору необхідно віднести за її (позивачки) рахунок.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, та зменшуючи її розмір до 3 500 грн, суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, врахував клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з погани станом здоров`я відповідача, наявністю у відповідача ІІ групи інвалідності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1, ч.2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4, ч.5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону в частині вирішення питання судових витрат не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, це підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №712672 від 23.10.2020.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка звільняється від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір за подання позовної заяви ОСОБА_2 необхідно компенсувати за рахунок Держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача судових витрат, а саме витрат зі сплати судового збору, суд першої інстанції зазначив, що в іншій частині витрати віднести за рахунок Держави.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року, позивач звертаючись до суду з позовом сплатила 4 294,40 грн судового збору, позовні вимоги задоволено частково (50%), відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», таким чином необхідно відшкодувати за рахунок Держави позивачу судовий збір у розмірі 2 147,24 грн, а інша частина судового збору відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року в частині вирішення питання судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відшкодування позивачу судових витрат у розмірі 2 147,24 грн за рахунок Держави, а інша частина судового збору відшкодуванню не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо вирішення судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15 квітня 2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Отже, сторона по справі у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 02.08.2023 (а.с.43-45); акт виконаних робіт (а.с.46); розрахункову квитанцію серії АААА № 0152 від 02.08.2023(а.с.47); копію ордера (а.с.48); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.49).

Разом з тим, слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, адже судова практика за спорами такої категорії є сталою та сформована правова позиція, тому написання позовної заяви ОСОБА_3 про поділ майна подружжя для професійного досвідченого адвоката не становить надмірної складності, не потребує розробок стратегій та не займає багато часу.

Факт судового супроводу позивача при розгляді справи взагалі не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому визначений розмір витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеним та підлягав зменшенню.

Доводи апеляційної скарги щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати витрат на правову допомогу на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із змісту ст.141 ЦПК України слідує, що компенсація відповідачу судових витрат здійснюється за рахунок держави лише у випадку, якщо позивач звільнений від сплати усіх судових витрат, тобто як від сплати судового збору, так і від сплати всіх інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У той же час, жодним законодавчим актом не передбачено звільнення осіб з інвалідністю II групи від сплати інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема від сплати витрат на професійну правничу допомогу.

З цього приводу Верховний Суд, здійснивши комплексний аналіз положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та статей 133, 137, 141 ЦПК України, в постанові від 11.05.2022 у справі №215/1875/16-ц виклав висновок про те, що сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору (інвалід II групи), звільняється лише від сплати судового збору та не звільняється від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, правомірно виходив з реальності виконаних робіт адвокатом Симоненко Т.В., та правомірно визначив суму відшкодування у розмірі 3 500 грн, однак не врахував відсоток задоволених позовних вимог.

Слід звернути увагу, що суд першої інстанції, вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, частину витрат відніс за рахунок держави, що є помилковим.

Оскільки підтвердженими з урахуванням критерію реальності і розумності є витрати на правничу допомогу у сумі 3 500 грн, то з урахуванням відсотка задоволених вимог необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 750 грн, а інша частина витрат відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року в частині вирішення питання витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 1 750 грн.

Відповідно п.22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року у разі оскарження суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов2язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року скасувати в частині вирішення судом питання судового збору та витрат на правничу допомогу, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати за рахунок Держави витрати зі сплати судового збору, понесені ОСОБА_2 у розмірі 2 147,24 грн у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1 750 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов