КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року

справа № 357/13946/21

провадження № 22-ц/824/1425/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київський обласний комунальний позашкільний навчальний заклад «Мала академія наук учнівської молоді»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоли О.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення позивача від роботи та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд визнати незаконним і скасувати Наказ відповідача від 08.11.2021 року за №147/к/тр про відсторонення позивача з роботи, поновити її на роботі та зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Вимоги мотивовано тим, що з 03.09.2019 року вона працює на посаді двірника у Київському обласному комунальному позашкільному навчальному закладу «Мала академія наук учнівської молоді». Наприкінці жовтня 2021 року керівник закладу повідомив про необхідність до 05.11.2021 року провести профілактичне щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 та повідомив, що в разі відмови від такого щеплення, позивач з 08.11.2021 року буде відсторонена від роботи. При цьому, позивач зазначає, що ані в трудовому договорі, ані в посадовій інструкції, ані в іншому документі, підписаному між нею та відповідачем, такого зобов`язання з її сторони немає. ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протизаконними та такими, що обмежують її права як працівника щодо повноцінної роботи. 08 листопада 2021 року відповідач вручив позивачу витяг з наказу № 147-к/тр від 08.11.2021 про відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з посиланням на наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення позивача від роботи та поновлення на роботі задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 147/к/тр від 08.11.2021 Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Зобов`язано Київський обласний комунальний позашкільний навчальний заклад «Мала академія наук учнівської молоді» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Стягнуто з Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.00 коп.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що керівником навчального закладу повідомлено позивача про необхідність проведення профілактичного щеплення від Covid-19 та повідомлено про відсторонення від роботи у разі відмови від такого щеплення з 08.11.2021 року. Апелянт посилається на наказ МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04.10.2021 року, який набрав чинності від 08.11.2021 року. Зазначає, що ОСОБА_1 відмовилась від щеплення, а тому її було відсторонено від роботи. Вважає, що відсторонення позивача від роботи не є порушенням його права на працю, оскільки за ним зберігається робоче місце, трудовий договір не розірвано, а трудові відносини лише призупинено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині скасування наказу № 147/к/тр-к від 08.11.2021 про відсторонення позивача від роботи суд першої інстанції виходив порушення порядку такого відсторонення, порушення прав позивача на працю та приватне життя.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 03.09.2019 року працює на посаді двірника у Київському обласному комунальному позашкільному навчальному закладу «Мала академія наук учнівської молоді» (а.с.10).

28.10.2021 року двірнику Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» ОСОБА_1 вручено повідомлення за підписом директора Світлани Минзар про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. З посиланням на наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, заклад просив ОСОБА_1 до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджує, що позивач отримала повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, або міжнародний , внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозової вакцини чи двома дозами вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях. У разі відсутності таких документів, позивачу запропоновано надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16.09.2011року №595. ОСОБА_1 попереджено, якщо до 05.11.2021 року вона не надасть жодного із зазначених документів, то 08.11.2021 року її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. № 1645-ІІІ. Додатково позивача інформовано, що період її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії і оплати тимчасової непрацездатності, та не увійде до стажу, що дає право на щорічну відпустку (а.с.13-14).

Згідно з Актом № 280 від 08.11.2021 року, складеного у присутності позивача та членів комісії (свідків) за підписом директора Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» Світлани Минзар, вбачається, що позивач ОСОБА_1 станом на 09:30год. 08.11.2021 року не надала директору закладу вищевказаних в повідомленні документів. Позивач письмово пояснила, що вакцинація в Україні є добровільною, а тому від вакцинації відмовляється (а.с.11-12).

08.11.2021 року Київським обласним комунальним позашкільним навчальним закладом «Мала академія наук учнівської молоді» видано наказ № 147/к/тр, яким ОСОБА_1 відсторонено від роботи двірника з 08.11.2021 року у зв`язку з відсутністю в неї обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати. Підставою для видання цього наказу слугувало повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р., Акт від 08.11.2021 р. № 280 (а.с.15-16).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004). Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», частинами першою, третьою статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

У Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб (стаття 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення») затвердженому Наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133 (із змінами, внесеними згідно з Наказом МОЗ № 521 від 25 лютого 2020 року) до особливо небезпечних інфекційних хвороб віднесено COVID-19.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 (зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928) затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням та визначено працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до указаного Переліку, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, у тому числі, закладів загальної середньої освіти.

Указану постанову з 08 листопада 2021 року доповнено пунктом 46-1, яким передбачено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 (далі - Перелік № 2153);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, зокрема: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. […].

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті)».

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача ОСОБА_1 у наказі № 147/к/тр від 08.11.2021р стало посилання на повідомлення працівника про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р., складене директором Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» Світланою Минзар, яка у своїх діях при відстороненні позивача керувалась статтею 46 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236.

Згідно з посадовою інструкцією двірника до функціональних обов`язків працівника входить, зокрема:

- тримання в належному стані території, яка за ним закріплена;

- проведення очистки крівлі від сміття та снігу, при ожеледиці посипання тротуару піском;

- раз в тиждень проведення дезінфекції сміттєзбірника;

- щоденне прибирання території;

- ранкове прибирання проводиться до приходу дітей. У теплий період року при закритих вікнах і дверях будинку і лише після попереднього поливання території;

- посадка зелених насаджень, квітів, догляд за ними, обрізка сухостою, сухого листя, косіння трави;

- поливання території.

При вирішенні питання щодо відсторонення від роботи колегія суддів приймає до уваги той факт, що позивач працює двірником, та враховуючи специфіку роботи, трудові обов`язки пов`язані з роботою на вулиці.

Крім того, звільнення позивача відбулося в період дистанційного навчання, оскільки з 30.10.2021 року в зв`язку із встановленням на території Київської області «червоного» рівня епідеміологічної небезпеки всім закладам освіти, в тому числі і позашкільної освіти, на території Білоцерківської міської територіальної громади з 00год.00 хв. 30.10.2021 року до 29.11.2021 року було встановлено організацію освітнього процесу за дистанційною формою навчання (рішення Білоцерківської міської ради №749 від 29.10.2021р.). Дана обставина врахована судом першої інстанції.

Відтак, застосування до позивача такого заходу як відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних позивачем трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності відсторонення позивача від роботи спростовуються вищенаведеним.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункту 10 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків та суд обґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Однак, оскільки на час ухвалення рішення суду першої інстанції наказу про поновлення на роботі позивача не було видано, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь останньої, судом не визначено.

В суді апеляційної інстанції відповідачем надано копію наказу від 28.02.2022 року № 18/к/тр про допуск до роботи, згідно з яким ОСОБА_1 допущено до роботи з 28 лютого 2022 року.

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про розмір заробітної плати, виданої комунальним закладом Київської обласної ради «Мала академія наук учнівської молоді» заробітна плата ОСОБА_1 за останні повноцінні два місяця роботи без врахування одноразових виплат до моменту її відсторонення становила: у вересні 2021 року - 6000,00 грн; у жовтні 2021 року - 5280,50 грн.

У вказаний період кількість робочих днів складала 42 дні, отже середньоденна заробітна плата становить 11280/42 дні = 268 грн 58 коп.

Кількість робочих днів відсторонення від роботи в період з 08 листопада2021 року (день відсторонення) по 25 лютого 2022 року (останній день до поновлення на роботі позивача) становить 77 днів.

Середній заробіток за час відсторонення від роботи складає: 268,58 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують відстороненню) * 77 робочі дні (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 20680 грн 66 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру середнього заробітку, який підлягає до стягненню на користь позивача.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т АН О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року в частині зобов`язання Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року змінити, визначивши суму, яка підлягає стягненню у розмірі 20680 грн 66 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді