У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 761/13051/23

провадження № 61-15335ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький Вячеслав Вікторович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В. на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з-під арешту визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В. (далі - представник), засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі вказується обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду

від 16 жовтня 2023 року представник визначає порушення судом норм процесуального права. Вказує, що ухвала суду суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/2013, в якій, серед іншого, зазначено, що не передбачено сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга представника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеної ухвали апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини четвертої, частини п`ятої 353 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються: документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху).

Згідно з частинами другою, третьою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва

від 18 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з-під арешту.

Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В., подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В., на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року залишено без руху та надано строк для сплати судового збору на суму 536,80 грн.

14 липня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В., надійшла заява, в якій останній, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/2013, вказує на те, що ОСОБА_1 не повинен сплачувати судовий збір.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В., на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року залишено без руху та надано скаржнику додатковий строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. У вказаній ухвалі надано оцінку доводам заяви представника про те, що скаржник не має сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги. Зазначено, з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, що частина друга статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі -Закон № 3674-VI) не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, такий об`єкт справляння судового збору у зазначеній нормі відсутній. Крім того, у статті 5 Закону № 3674-VI, яка передбачає пільги зі справляння судового збору певним категоріям осіб за певними категоріями справ чи процесуальних дій, відсутні пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 17 липня 2023 року направлено 18 липня 2023 року на електронну адресу скаржника, а 02 серпня 2023 року направлено на поштову адресу скаржника для виконання.

Скаржник отримав копію вказаної ухвали 08 серпня 2023 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення копії ухвали, а тому останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги було 14 серпня 2023 року.

Однак станом на 16 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду доказів сплати судового збору від скаржника не надходило.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький В. В., Київський апеляційний суд виходив з того, що скаржник у передбачений законом строк не усунув недоліки апеляційної скарги та не сплатив судовий збір.

Розміри ставок судового збору, визначені у статті 4 Закону України «Про судовий збір», залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в окремих випадках у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Водночас підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 752/7347/16-ц (провадження

№ 61-10168сво18) зробив правовий висновок про відступлення від правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, провадження № 61-1504св17; від 30 січня 2018 року у справі № 2-3280/11, провадження № 61-1356св18; від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/13, провадження № 61-1900св18, та зазначив, що якщо за подання скарги на дії державного виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов`язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, посилання представника у касаційній скарзі на те, що судовий збір за подання апеляційної скарги сплачувати не потрібно, оскільки перелік дій, за які справляється судовий збір, є вичерпним, а стаття 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачає сплату судового збору за подання до суду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного суду від 14 лютого

2018 року у справі № 589/6044/2013, є безпідставними, оскільки у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в згаданій постанові Верховного Суду.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про необхідність скаржником сплати судового збору за подання апеляційної скарги є обґрунтованим.

Оскільки скаржник не виконав вимог ухвал про залишення апеляційної скарги без руху, не сплачено судовий збір у встановлених законодавством порядку та розмірі, суд апеляційної інстанції, керуючись нормами статей 185, 357 ЦПК України, обґрунтовано визнав скаргу неподаною і повернув її скаржнику.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, а доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, висновки, викладені в ухвалі Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, є обґрунтованими, оскільки відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції, наведеній, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Із змісту касаційної скарги випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобилецький Вячеслав Вікторович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з-під арешту.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська