КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 363/3873/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2873/2023Головуючий у суді першої інстанції - Баличева М.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Вовком Сергієм Олеговичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь матеріальні збитки, спричинені залиттям квартири у розмірі 26 055,00 грн та моральну шкоду у розмірі10 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона та треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

05.03.2019 відбулось залиття квартири, актом обстеження житлового приміщення № 36 від 11.03.2019 встановлено, що залиття відбулось внаслідок того, що лопнула металопластикова труба холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 . Також позивач наголошує, що затоплення 05.03.2019 є повторним, йому передувало затоплення, яке відбулось у грудні 2018 року, що підтверджується актом № 258 від 05.12.2018, актом № 269 від 20.12.2018 та приписом № 2143 від 04.12.2018. Внаслідок залиття кухні в квартирі позивача були пошкоджені: стеля, стіни та підлога, на стелі та стінах з`явилися жовті плями від залиття та грибок. Для усунення пошкоджень завданих залиттям, необхідно провести ремонтні роботи, а саме: демонтувати лінолеум, підготувати та пофарбувати стелю. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 13.05.2019, вартість матеріальних збитків складає 23 055, 00 грн. Витрати позивача на складання звіту про оцінку вартості пошкодженого майна складають 3 000,00 грн. Також, позивач зазнала моральних страждань внаслідок дій відповідачів, які заливали квартиру та не бажали відшкодовувати завдані збитки. З даного приводу позивач нервувала, зверталася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», оцінювача та суду, що відобразилось на її звичайному ритмі життя. Таким чином, їй було завдано фізичних та душевних страждань, оскільки було пошкоджено її майно. Враховуючи характер та обсяг заподіяних моральних страждань, позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом за захистом свого порушеного права (т. 1 а.с. 1-4).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.07.2021 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої залиттям квартири (т. 2 а.с. 58-63).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тому, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Надані акти, за формою та змістом, відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, містять інформацію щодо предмету доказування, а наведені в них дані відповідачами не спростовані. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на їх спростування, а також докази щодо їх оскарження, скасування тощо.

30.12.2021 відповідачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що «залиття» не було зафіксовано позивачем як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правила), акт залиття не був складений; квартира відповідачів не була обстежена комісією КП УК Вишгородської міської ради; відповідачі не були повідомленні про складання акту обстеження; акт обстеження житлового приміщення не є допустимим доказом.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідачів у заподіянні шкоди позивачу залиттям квартири, а також, причинний зв`язок між їх протиправною поведінкою і завданою шкодою.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.12.1997 ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_3 .

05.03.2019 року відбулось залиття квартири.

Актом обстеження житлового приміщення № 36 від 11.03.2019 у складі комісії майстрів будинків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було обстежено 05.03.2019 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . При обстеженні виявили: у кухні в правому кутку на стелі мокрі плями довжиною близько 1,5 м. Також виявлено затікання, яке відбувається внаслідок затоплення вище розташованою квартирою АДРЕСА_4 . Лопнула металопластикова труба холодного водопостачання на бойлер. Акт підписаний майстрами будинків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

13.05.2019 суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СВ Продакшн» виготовлено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власнику квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 внаслідок залиття, відповідно до якого загальна вартість прямих матеріальних збитків становить 23 055,00 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 29.07.2019 вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил в разі залиття квартири складається відповідний акт.

Відповідно до додатку № 4 до зазначених Правил у акті, зокрема, зазначається, що трапилось, причини та наслідки залиття, акт складається комісією у складі головного інженера виконавця послуг, майстра, слюсаря-сантехніка, з актом ознайомлюються мешканці квартир.

Отже, складений акт залиття від 11.03.2019 є належним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири з огляду на те, що повністю відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. В той час, як акти про залиття від 05.12.2018, 20.12.2018 вказують на повторність залиття.

При цьому, необхідно наголосити на тому, що висновки суду першої інстанції про недостовірність актів внаслідок того, що вони не були підписані відповідачами є передчасними, оскільки ця обставина не спростовує вини відповідачів у залитті квартири, що належить на праві власності позивачу, а інших доказів на підтвердження відсутності їх вини у затопленні квартири відповідачами, ураховуючи те, що згідно вимог закону саме на них у даних правовідносинах покладається обов`язок по доведенню відсутності їх вини у завданні шкоди та доказів на підтвердження їх доводів щодо причин такого затоплення, суду не надано. Також стороною відповідача не надано будь-яких доказів, що залиття сталось з вини балансоутримувача будинку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (зокрема припису № 2143 від 04.12.2018, акту № 269 від 20.12.2018), відповідачі, які проживають у квартирі поверхом вище не допустили представників КП «Управляюча компанія» ВМР до свого помешкання з метою її обстеження та виявлення можливої причини залиття й, відповідно, відповідачі доказів на спростування вказаного суду не надали.

Такі дії свідчать про свідоме зловживання відповідачами своїми правами для неможливості точного встановлення причин залиття.

Щодо висновків суду першої інстанції про сумніви у звіті про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири від 13.05.2019, внаслідок того, що він складений згідно акту залиття у квартирі, який позивачем при замовленні звіту долучено не було, а також, тієї обставини, що у звіті не зазначено дату залиття квартири, внаслідок чого суд не приймає його до уваги необхідно наголосити на наступному.

При замовленні звіту про оцінку вартості матеріального збитку внаслідок залиття квартири позивачем надано оцінювачу акти від 05.12.2018, 20.12.2018 11.03.2019, які долучені до матеріалів звіту. Відсутність у Звіті дати факту залиття квартири, обґрунтовується тим, що відповідачами здійснювалось залиття квартири позивача неодноразово, про що вказують вищезазначені акти про залиття, і, експертом надавався лише висновок, що вартості матеріального збитку, який ніким не оспорювався та не спростовувався, а не встановлювалась дата залиття.

Отже, вина відповідача підтверджується Актом про залиття від 11.03.2019, який відповідачем не спростовується. Розмір завданих збитків підтверджуються звітом суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СВ Продакшн» від 13.05.2019 та становить 23 055,00 грн, а також вартість проведення оцінки збитків на суму 3 000,00 грн, а всього 26 055,00, тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, то слід зазначити наступне.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для здоров`я позивача.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що апеляційним судом встановлено порушення прав позивача, то вона має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн, оскільки, зазначений розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн є завищеним та не підтверджений належними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухваленню нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Вовком Сергієм Олеговичем, задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) суму матеріальної шкоди у розмірі 26 055 (двадцять шість тисяч п`ятдесят п`ять),00 грн; 2 000 (дві тисячі),00 грн - моральної шкоди, а всього - 28 055(двадцять вісім тисяч п`ятдесят п`ять),00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова