Справа № 464/8853/21 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1045/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, відтак є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, якими користуються ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Стверджує, що споживачі послуг зобов`язані своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами, для оплати яких відповідачам було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з централізованого опалення. Зазначає, що між ним та відповідачами виникли відносини, в яких Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» надає послуги, а відповідачі ними користуються, що свідчить про виникнення між ними зобов`язань. Вважає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, фактично отриманих ним без укладення відповідного договору. Вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами обов`язку з оплати наданих послуг у них виникла заборгованість в розмірі 72 548.42 грн. за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2021 року. Звертає увагу, що оплата комунальних послуг є грошовим зобов`язанням, виконання якого прострочили відповідачі, відтак вони зобов`язані сплатити також три проценти річних від простроченої суми, що становить 5320,49 грн. та інфляційні втрати в розмірі 12686,90 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 72 548.42 грн., 3% річних в розмірі 5320,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 12686,90 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 72548,42 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 606,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 606,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 606,17 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що надання послуг з централізованого опалення здійснюється виключно на договірних засадах. Зазначає, що індивідуальний договір вважається укладеним зі споживачем, якщо споживач не вчинив дій щодо відключення, відмови від комунальних послуг чи фактичне виконання робіт із відключення приміщення. Вказує, що в червні 2007 року ОСОБА_1 розробив проект на відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення і встановлення індивідуального опалення квартири, отримав відповідні погодження у різних державних установах, однак не отримав дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі. Наголошує, що 11 червня 2007 року від`єднався від централізованого опалення, про що було складено відповідні акти комісією ЛКП «Дністер», працівники якого проводили від`єднання квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення, відтак, централізоване опалення в його квартирі відсутнє. Звертає увагу, що з моменту відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення, позивач не надавав жодних комунальних послуг мешканцям даної квартири та не проводив жодних дій щодо підключення квартири до централізованого опалення, а відтак, фактично послуги з теплопостачання не надавалися. Вважає, що відсутність укладеного договору про надання комунальних послуг та їх фактичного ненадання виключає наявність заборгованості. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року призначено на 09 год. 30 хв. 05 червня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 15 червня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 05 червня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 15 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 72 548,42 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, а позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги, не підлягають задоволенню, оскільки їх нарахування та стягнення під час дії воєнного стану в Україні забороняється.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV визначає перелік комунальних послуг.

До комунальних послуг відносяться, зокрема централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 5 від 18 листопада 2021 року, виданою ЛМКП «Львівтеплоенерго» (а.с. 6).

Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IVвиконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Отже, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання послуг із централізованого опалення між позивачем та відповідачами не укладався, однак правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на момент надання житлово-комунальних послуг, та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №-630.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 344/10719/16-ц.

Актами про включення системи теплопостачання від 16 жовтня 2015 року, від 11 жовтня 2016 року, від 10 жовтня 2017 року, від 22 жовтня 2018 року, від 29 жовтня 2019 року та від 17 жовтня 2020 року підтверджується надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з централізованого опалення, в тому числі і мешканцям будинку АДРЕСА_2 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

27 травня 2015 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі № 464/4140/15-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3542,80 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води; 530,42 грн. інфляційних втрат; 22,46 грн. 3 % річних, разом 4 095,68 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року скасовано судовий наказ Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року у справі №464/4140/15-ц. Роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго», що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2019 року у справі № 464/1387/19 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення станом на 18 лютого 2019 року в розмірі 38 614,32 грн. основного боргу, інфляційних нарахувань 5509,30 грн., 3% річних 1546,73 грн., а всього 45 670,73 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року скасовано судовий наказ від 25 квітня 2019 року, виданий Сихівським районним судом м. Львова у справі № 464/1387/19, роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» право звернення з аналогічними вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року у справі № 464/1387/19 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2019 року по 31 березня 2020 року в розмірі 15 619,97 грн, інфляційних нарахувань 643,09 грн, 3 % річних 868,24 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021 року скасовано судовий наказ від 26 червня 2020 року, виданий Сихівським районним судом м. Львова по справі № 464/2773/20, роз`яснено Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» право звернення з аналогічними вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог та обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 покликається на те, що він не отримує послуги з централізованого опалення, оскільки його квартира відключена від централізованого опалення.

З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання Сихівської державної районної адміністрації м. Львова із заявою про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання.

Рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання при Сихівській державній районній адміністрації м. Львова, оформленим протоколом № 8 від 27 червня 2006 року, погоджено збір матеріалів на відключення від системи центрального тепло- та гарячого водопостачання та підключення до індивідуальної системи опалення.

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 11 червня 2007 року, складеним комісією у складі головного інженера ЛКП «Дністер» Старик П.С., майстра біжучого ремонту Процайло І.О., майстра по експлуатації ОСОБА_5 , в квартирі АДРЕСА_1 технічно можливо влаштувати індивідуальну систему опалення.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулювалося Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, (далі - Порядок), чинним на час звернення ОСОБА_1 із заявою про відключення від мереж централізованого опалення і влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання.

Порядком передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

У п.п. 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18.

Разом з тим, акту за участю теплопостачальної організації, затвердженого на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання, який є завершальним етапом проходження встановленої законодавством процедури відключення від мереж централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , відповідачем не надано, що свідчить про самовільне відключення квартири від мереж централізованого опалення.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник визнає, що незважаючи на те, що розробивши проект на відключення своєї квартири від центрального опалення будинку і встановлення квартирного індивідуального опалення, отримавши відповідні погодження у різних державних установах, ОСОБА_1 не отримав дозволу на встановлення індивідуального опалення в квартирі.

Самовільне відключення від мереж централізовного опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 915/89/16, від 25 вересня 2019 року у справі № 522/401/15-ц та від 12 березня 2021 року у справі № 487/955/18.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував послуги з центрального теплопостачання, оскільки квартира АДРЕСА_1 відключена від мережі централізованого опалення, не заслуговують на увагу.

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2014 року по 27 листопада 2021 року вбачається, що загальна сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за цей період складає 72 548,42 грн. (а.с. 7-8).

Відповідачі, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів відсутності у них заборгованості за послуги з централізованого опалення, не надали свого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку, поданого позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, звертаючись з позовними вимогами про стягнення заборгованості за централізоване опалення за період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2021 року, ЛМКП «Львівтеплоенерго» включило в розрахунок заборгованості суми, нараховані до 01 вересня 2015 року, а саме, починаючи з 01 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення заборгованості за період з 01 липня 2014 року до 31 серпня 2015 року в розмірі 3 947,55 грн., яка включена в загальний розрахунок заборгованості, не підлягає до задоволення.

Покликання апелянта на те, що між ЛКМП «Львівтеплоенерго» та відповідачами відсутній договір про надання послуг з теплопостачання, не заслуговують на увагу, оскільки факт відсутності договору про надання послуг з теплопостачання не може бути підставою для звільнення від сплати за надані послуги.

Доводи апелянта про те, що відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення підтверджується актом технічного обстеження стану квартири від 11 червня 2007 року є безпідставними, оскільки вищезазначеним актом встановлено саму лише технічну можливість відключення квартири від централізованого опалення, а не закінчення робіт з відключення квартири від централізованого опалення.

Крім того, акт технічного обстеження квартири від 11 червня 2007 року затверджено директором ЛКП «Дністер», а не міжвідомчою комісією, створеною органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відтак, встановивши, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг за централізоване опалення, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції невірно визначив розмір заборгованості, який підлягає до стягнення на користь позивача, помилково включивши заборгованість за інший період, а саме з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2015 року, нехзважаючи на те, що позивач не просив про стягнення заборгованості за цей період.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення, який підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» слід зменшити з 72 548,42 грн. до 68 600,87 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 68 600,87 грн.заборгованості, що становить 75.76 % позовних вимог, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 573,25 грн. судового збору за подання позову.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 550,25 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року в частині стягнення заборгованості змінити, зменшивши розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення, який підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» з «72 548,42 грн.» до «68 600,87 грн.».

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 573,25 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 550,25грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 15.06.2023 року

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк