Справа № 128/2823/21
Провадження № 22-ц/801/2283/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 рокуСправа № 128/2823/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/2823/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шикунової Аліни Олександрівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Васильєвою Т. Ю.,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що 25 жовтня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 . 04 травня 2020 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу ними було придбано земельну ділянку площею 0, 0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:004:0814. Власником земельної ділянки є ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РМ № 613490, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.09.2021, на підставі заяви відповідачки, ОСОБА_2 зазначена власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на вищевказаній земельній ділянці. Державна реєстрація права власності на будинок проведена 06.09.2021 державним реєстратором Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Кривоусом О.А. Підставою для державної реєстрації зазначені такі документи: технічний паспорт, виданий 07.07.2021, видавник: КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 2068, виданий 02.09.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1858, виданий 05.08.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Акт комісії про прийняття в експлуатацію б/н, виданий 30.07.2021, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.08.2021 № 1858.

Позивач зазначає, що вказаний житловий будинок побудований ним особисто, власними силами, в період шлюбу з відповідачкою протягом 2005-2019 років. Всі будівельні роботи, від копання котловану під фундамент, зведення стін, внутрішніх робіт та інше він виконував особисто. Йому допомагали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші особи. Лише дах на будинку був встановлений не ним, та саме позивач наймав спеціалістів для цієї роботи. Будівництво він розпочав самочинно, без відповідної дозвільної документації, та коли будинок був повністю зведений, дружина не захотіла приймати його в експлуатацію. Згодом відповідачка звернулася до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу між ними, тому він зрозумів, що дружина свідомо затягувала з прийняттям будинку в експлуатацію, та звернувся до суду з позовними вимогами щодо поділу земельної ділянки та визнання за ним права власності на 1/2 її частку з метою в подальшому узаконити самочинне будівництво будинку та набути на нього право власності. На момент звернення до суду з позовом справа по суті ще не була розглянута.

Позивач в позові зазначає, що 04.10.2021 він отримав по пошті від представника відповідачки копії письмових доказів у справі за № 127/14165/20, з яких йому стало відомо про те, що колишня дружина прийняла в експлуатацію будинок, який є їхньою спільною власністю, проте відповідачка вважає, що оскільки його прийнято в експлуатацію в 2021 році, а шлюб між ними розірвано в 2020 році, то це її особисте майно. Відповідач з цим не погоджується, оскільки об`єкт нерухомості був створений в період шлюбу, що вбачається з технічних умов на внутрішнє газопостачання житлового будинку та технічних умов на будівництво житлового будинку, з яких ще в 2013 році вбачається наявність житлового будинку з відображенням 1-го та 2-го поверху, розміщення житлових та господарських приміщень. Наявність побудованого будинку також зафіксована на супутникових знімках земельної ділянки, які були здійснені задовго до розірвання шлюбу між ними. Даний факт також зможуть підтвердити в судовому засіданні свідки.

За вказаних обставин, позивач просив суд визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 об`єктом спільної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку даного будинку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літера «А», мансарди літера «м/А», цокольного поверху літера «п/А», балкона, хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, колодязя № 5, вигрібної ями № 6,об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літера «А», мансарди літера «м/А», цокольного поверху літера «п/А», балкона, хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, колодязя № 5, вигрібної ями № 6;

визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літера «А», мансарди літера «м/А», цокольного поверху літера «п/А», балкона, хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, колодязя № 5, вигрібної ями № 6.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 689, 60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шикунова Аліна Олександрівна просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року та ухвалите нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржуване рішення суду прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Оскільки, висновок суду є невмотивований і помилковим, так як, суд першої інстанції встановив наявність спірного будинку лише на підставі письмових доказів та показань свідків, свідчення яких стосуються подій у далекому минулому.

Судом було допущене грубе порушення норм процесуального права, яке полягає в наступному: судове засідання у справі, яким завершувався розгляд справи відбулося 13 вересня 2023 року, у судовому засіданні були присутні всі учасники справи, відбулися судові дебати, після чого суд пішов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, але проголошення рішення не відбулось а ні 13 вересня 2023 року , а ні наступного дня. Вступна та резолютивна частини рішення не проголошувались, а повний текст рішення було складено 25 вересня 2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 245 ЦПК України, під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи.

Натомість в порушення вказаної процесуальної норми, за період із 19 вересня 2023 року по 25 вересня 2023 року, як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, суддею Вінницького районного суду Вінницької області Васильєвою Т.Ю. ухвалено 96 судових рішень.

При розгляді справи суд першої інстанції не перевірив в установленому законом порядку наявність спірного майна в натурі, безпідставно застосував принцип рівності часток по відношенню до майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, не взявши до уваги спростування стороною відповідача даної обставини належними доказами у справі.

20 листопада 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шикунова А.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала просив суд її задовольнити.

Представник позивача адвокат Вишаровська В.К. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. Просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25.10.2005 по 04.05.2020 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.05.2020 (а.с. 7, 9 10 т. 1).

Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 613490, ОСОБА_2 на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 набула у власність земельну ділянку площею 0, 0709 га у межах згідно з планом, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11, 13 т. 1).

Відповідно до копії листа адвоката Шикунової А.О. від 29.09.2021, ОСОБА_1 29.09.2021 було направлено копії письмових доказів у справі № 127/14165/20, а саме: копію державного акту на право власності на земельну ділянку, копію технічного паспорту, копію листа про наявність технічної інвентаризації, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2021 (а.с. 12 т. 1).

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 07.07.2021 на замовлення ОСОБА_2 , при виготовленні технічного паспорту було встановлено, що на момент його виготовлення був відсутній документ, що підтверджує прийняття його до експлуатації, згідно примітки, та акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію будівель датований 30.07.2021, затвердженим рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1858 від 05.08.2021, житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку, мансарди, цокольного поверху, рік спорудження/реконструкції яких зазначено 2021 рік, а також балкона, хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, колодязя № 5, вигрібної ями № 6, (а.с. 14 19 т. 1).

Згідно копії Листа про наявність технічної інвентаризації від 17.08.2021, відповідач ОСОБА_2 замовила технічну інвентаризацію будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , дата початку та завершення будівництва якого не вказана, зазначено лише рік завершення будівництва цокольного поверху літ. п/А: 2021 (а.с. 20 22 т. 1).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2021, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:004:0814, зареєстрований 06.09.2021 на праві приватної власності за ОСОБА_2 , підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, виданий 07.07.2021 КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»; рішення органу місцевого самоврядування від 02.09.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, рішення органу місцевого самоврядування від 05.08.2021, видавник: Виконавчий комітет Вінницької міської ради; Акт комісії про прийняття в експлуатацію, виданий 30.07.2021, затверджений рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.08.2021 № 1858 (а.с. 23 т. 1).

Згідно копії Акта № 1305-10/11 про виконання робіт від 28.10.2011, ПАТ «Вінницяобленерго» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) склали даний акт про те, що виконавцем були проведені роботи з виготовлення технічних умов на приєднання до ЕМ ( АДРЕСА_1 ) (а.с. 24 т. 1).

Також позивачем було надано копію технічних умов на будівництво житлового будинку, виготовленого ПАТ «Вінницяобленерго» від 28.10.2011 № 43-84-11775 (а.с. 25 т. 1), копію робочого проекту електропостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , виконаного 2011 року ПП «СВ-Енерджи», який розроблений, в тому числі, на підставі обстеження натурних обмірів, та копію рахунку № 1305 від 26.10.2011 за технічні умови (а.с. 26 39 т. 1); копію технічних умов на внутрішнє газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 від 03.12.2013, виконавець ПАТ «Вінницягаз», замовник ОСОБА_2 , та робочий проект газопостачання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ФОП ОСОБА_8 у 2013 році, де зазначено про його виготовлення, в тому числі, на підставі технічного паспорту на володіння будинком та акту про технічний стан димових та вентиляційних каналів (а.с 40 45 т. 1).

Відповідно до копії звіту про експертну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Архекпертус», оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки станом на 04.10.2021 становить 447 120 грн (а.с. 46 65 т. 1).

Згідно копій ухвал Вінницького районного суду Вінницької області в цивільній справі № 127/14165/20 від 21.08.2020 та 21.12.2020, виготовлених з Єдиного державного реєстру судових рішень, цивільну справу про поділ спільного майна подружжя 21.08.2020 було прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання, в подальшому 21.12.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначеного до розгляду по суті (а.с. 66 70 т. 1).

Згідно копій супутникової зйомки земельних ділянок у 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роках за геоточкою 49.205978, 28.528740 наявний будинок з покрівлею. Вказана геоточка, згідно даних супутникової карти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 94 99 т. 1).

Відповідно до копії скріншотів текстових повідомлень, від Vin Enera протягом 2019 -2020 років надходили повідомлення про необхідність здійснення оплати за електроенергію на особовий рахунок НОМЕР_2 (а.с. 100 107 т. 1).

Згідно копій довідок про доходи пенсіонера від 26.10.2021, ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності, надано відомості про розмір отриманої пенсії протягом 2009 2017 р.р. (а.с. 115 119 т. 1).

Відповідно до копії відповіді начальника КП «ВМБТІ» Д. Нагірняк від 13.10.2021 № 701 на адвокатський запит, відомості про рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначається на підставі ч. 2 розділу ІХ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127 «у разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом» (а.с. 120 т. 1).

Згідно копії довідки АТ КБ «Приватбанк» від 02.11.2021, ОСОБА_1 02.03.2020 закрив рахунок, на якому було встановлено кредитний ліміт 25 500 грн (а.с. 121 т. 1).

Відповідно до відповіді Управління МВС у Вінницькій області від 05.11.2021 № Б-100 та довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, ОСОБА_1 проходив службу в УМВС України у Вінницькій області з 01.01.2005 по 30.11.2008, у період служби йому нараховано суми грошового забезпечення та сплачено грошові внески, які враховуються про обчисленні пенсії, зазначено розмір грошового забезпечення позивача в 2004 - 2008 р.р. Вихідна допомога нарахована в сумі 14 337, 23 грн (а.с. 122, 123 т. 1 ).

Згідно копії довідки Управління МВС у Вінницькій області від 05.11.2021 № 303/22-2021, ОСОБА_1 одноразова грошова допомога у разі встановлення третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час служби в органах внутрішніх справ виплачена згідно платіжного доручення № 593 від 17.06.2010 в розмірі 20 241 грн (а.с. 124 т. 1).

Відповідно до копії довідки про доходи пенсіонера від 26.10.2021 № 1553, сума пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 складала 77 664, 66 грн (а.с. 125 т. 1).

Згідно копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2022, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19.04.2022, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації, № 127/14165/20, позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію за 1/2 вартості легкового автомобіля «ВАЗ 21043», д.н.з. НОМЕР_3 , в розмірі 15 408 грн. В задоволенні позову щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0, 0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0814, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку було набуте відповідачем в порядку приватизації та під час дії норм СК України, за яким набуте майно у власність в порядку приватизації є особистим майном подружжя. Позовні вимоги щодо спорудженого на земельній ділянці нерухомого майна не заявлялися та по суті не розглядалися (а.с. 179 186 т. 1).

Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України).

Згідно із статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Цим нормам відповідаютьч. 3 ст. 368 та ст. 370 ЦК України.

Тобто зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. Водночас, тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 565/495/18, в постанові від 15.04.2020.

Також Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 355/1060/16, в постанові від 30.08.2021 зроблено правовий висновок, що в оцінці наведених обставин необхідно виходити з того, що визначальним юридичного статусу майна (особисте чи спільне) є не факт реєстрації прав на таке майно, що мав місце після розірвання шлюбу, а факт набуття (створення) майна, в даному випадку - зведення будинку під час шлюбу, що було доведено позивачем та встановлено судом. При цьому враховано, що під час розгляду судами справи відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.02.2020 в справі №725/1776/18.

З досліджених судом матеріалів справи та показів свідків вбачається, що будівництво спірного будинку відбувалось у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, під час якого фактично було завершено його будівництво, будинок став повністю придатним для проживання, зокрема підведено електропостачання та газопостачання до будинку, він фактично експлуатувався за своїм функціональним призначенням та певний час в ньому проживав позивач до розірвання шлюбу з відповідачем.

Однак за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі зведений будинок в експлуатацію прийнято не було та його державної реєстрації також не здійснено, лише в 2021 році (після розірвання шлюбу), будинок був прийнятий в експлуатацію та відповідачка зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок.

Суд першої інстанції правильно вважає доведеним, що спірне майно збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, тому таке майно підлягає поділу як нерухоме майно, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу. Тобто під час шлюбу сторони створили майно збудували будинок, а введення його в експлуатацію це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження обставин зведення будинку за її особисті кошти. Обґрунтування представником відповідача завершення будівництва у 2021 році теж не доведено, встановлено, що рік завершення будівництва зазначено зі слів відповідачки та було спростовано дослідженими письмовими доказами, а саме наявністю робочих проектів на електропостачання та газопостачання будинку в 2011 та 2013 році, відповідно, та показами свідків, які послідовно підтвердили пояснення позивача про тривале будівництво спірного будинку в шлюбі з відповідачкою, яке було завершено до 2020 року та в якому проживав позивач разом з батьком задовго до розірвання шлюбу. Посилання представника відповідача, що покази свідків не є ідентичними та містять різне посилання на роки будівництва, суд оцінює критично, оскільки свідки давали орієнтовну вказівку на роки проведення будівельних робіт, але всі вони дали послідовні, логічні та обґрунтовані покази, що такі робити вчинялися позивачем, протягом 2005 2019 років, та були завершені до розірвання шлюбу між сторонами. Жодного доказу про наявність у відповідачки особистих коштів, на які не поширюється режим спільного майна подружжя, про які зазначала представник відповідача, та про їх використання саме для будівництва спірного житлового будинку суду не надавалося.

Враховуючи доведення дослідженими в ході судового розгляду доказами, що спірний житловий будинок було фактично побудовано протягом 2005 2019 років, тобто в період шлюбу сторін у справі, але відповідачка зареєструвала право власності на нього на її ім`я після розірвання шлюбу з позивачем, але належних та допустимих доказів спростування презумпції спільності майна подружжя та рівності їх часток стороною відповідачки не надано, судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий сторонами в шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та в ході судового розгляду доведено належність спірного майна сторонам на праві спільної сумісної власності, таке майно внаслідок його поділу на частки втратить статус спільного сумісного майна та набуде статусу спільного часткового майна, яке є таким, що в силу ст. 356 ЦК України потребує визначення часток кожного із співвласників у праві власності.

Так, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси усіх сторін при поділі спільного майна, про що вказано Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, справа № 559/1923/17, в постанові від 08.03.2023.

З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що спірний будинок набуто (побудовано) сторонами під час шлюбу та дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та зважаючи на презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка ОСОБА_2 спростована не була, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати вищезазначене майно об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за кожним із сторін право власності на його частку.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для відповідача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шикунової Аліни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник