Справа № 444/181/17
Провадження № 4-с/444/6/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника скаржника Артем"євої Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області в режимі відеоконференції скаргу Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" на дії/ бездіяльність органу примусового виконання по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 444/181/17),

ВСТАНОВИВ :

скаржник Акціонерне товариство "ПроКредит Банк" звернувся до суду зі скаргою, у якій просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу

Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича в частині винесення в межах виконавчого провадження № 55887432 постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.03.2023 року;

- скасувати постанову від 27.03.2023 року про закінчення виконавчого провадження № 55887432 з приводу примусового виконання виконавчого листа

Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/181/17;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича відновити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 55887432 з примусового виконання виконавчого листа Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/181/17

з підстав зазначених у скарзі. Просить таку задоволити.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримала, просить такі задоволити.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук Володимир Ігоровичв судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича перебувало виконавче провадження № 55887432 з примусового виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області № 444/181/17 від 12.02.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 суми судового збору в розмірі 23 767,59 гривень. 26.02.2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27.03.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що видно з її копії (а.с.8). Згідно змісту оскаржуваної постанови підставою закінчення виконавчого провадження (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ) стала смерть боржника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем

не встановлено коло спадкоємців після смерті боржника - ОСОБА_1 , які можуть бути правонаступниками в межах виконавчого провадження № 55887432.

Зазначене свідчить проте, що приватним виконавцем при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.03.2023 року не вжито всіх належних заходів з примусового

виконання рішення суду, передбачених законом, та прийнято рішення про

закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних; виконавців.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби, (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.03.2023 вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження стала інформація про смерть боржника ОСОБА_1 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Однак, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Смерть однієї із сторін зобов`язання за загальним правилом не тягне за собою припинення зобов`язання. Згідно із ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до п. 3. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з ч. 8 ст. 18 та ч. 18 ст. 8 ЗУ "Про нотаріат" передбачено можливість видачі нотаріусами документів на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця за виконавчим провадженням; надання нотаріусом в установленому порядку та у випадках, передбачених ЗУ "Про виконавче провадження" інформації органу державної виконавчої служби не є порушенням нотаріальної таємниці.

Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.01.2019 у справі № 2-2696 дійшов висновку про те, що: «обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню на підставі статті 378 ЦПК України 2004 року та частини п`ятої статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", у редакції чинній на час розгляду подання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 року в справі № 916/617/17 зазначено, що: «отримавши дані про смерть фізичної особи сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього.

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження, виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Отже виконавець, установивши на підставі відповідих доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчиняти дії щодо отримання даних,необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва».

У відповідності до п. 12 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 283/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду.

П.13 даного розділу вказаної Інструкції передбачено, що правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, стягувач вважає, що виниклії правовідносини не є особистими, що не допускають правонаступництва. За таких обставин дії приватного виконавця ще до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними, оскільки ним не виконано обов`язків щодо встановлення кола спадкоємців померлого боржника, а постанова є такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорювань право, свобода чи інтерес.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) зроблено висновок, що обєктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження № 61-10355св 19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Отже, захисту підлягає не будь-яке право особи, а лише таке, яке являється порушеним, невизнаним або оспорюється.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що скаржником доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення його прав, а тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу

Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича в частині винесення в межах виконавчого провадження № 55887432 постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.03.2023 року.

Скасувати постанову від 27.03.2023 року про закінчення виконавчого провадження № 55887432 з приводу примусового виконання виконавчого листа

Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/181/17.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича відновити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 55887432 з примусового виконання виконавчого листа Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/181/17.

Копію ухвали направити учасникам- для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Суддя: Зеліско Р. Й.