Справа № 461/4529/22 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/224/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м.Львів

Справа 461/4529/22

Провадження № 22ц/811/224/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 22 грудня 2022 року у складі судді Зубачик Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області, з участю третьої особи: Міністерства юстиції України, про відшкодування шкоди, -

встановив:

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 січня 2008 року вона отримала свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 6174 та здійснює приватну нотаріальну діяльність в межах Львівського міського нотаріального округу згідно реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності від 9 лютого 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що 3 грудня 2021 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) наказом № 502/6 тимчасово з 8 грудня 2021 року зупинило її нотаріальну діяльність. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2022 року у справі № 380/25060/21 визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 502/6 від 3 грудня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1». Стверджує, що внаслідок прийняття Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) протиправного наказу № 502/6 від 3 грудня 2021 року їй завдано збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 446 013,54 грн. Вказує, що внаслідок вчинення Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) протиправних дій їй заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях та приниженні ділової репутації. Таку шкоду вона оцінює у 160 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи позовної заяви.

14 лютого 2023 року представник Міністерства юстиції України Барнич Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції правосудним, прийнятим в результаті об`єктивного, повного та всебічного дослідження матеріалів справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

10 березня 2023 року голова Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) Бассараб Т.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 цього Кодексу).

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 21 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №6174 та здійснює приватну нотаріальну діяльність в межах Львівського міського нотаріального округу згідно реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності від 9 лютого 2008 року.

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 3 грудня 2021 року № 502/6 тимчасово (з 8 грудня 2021 року) зупинено нотаріальну діяльність ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 380/25060/21 відмовлено у задоволенні позову приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1. до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправним та скасування наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 502/6 від 3 грудня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2022 року апеляційну скаргу приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_1. задоволено, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено позов. Ухвалено визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 502/6 від 3 грудня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

Ухвалою Верховного Суду від 3 листопада 2022 року касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2022 року у справі №380/25060/21 повернуто скаржнику.

Наказом Міністерства юстиції України № 1707/5 від 23 червня 2011 року затверджено Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України. Пунктом 3 Положення № 1707/5 передбачено, що одним із основних завдань міжрегіонального управління є забезпечення роботи нотаріату.

Відповідно до п. 4.28 Положення № 1707/5 міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує роботу установ нотаріату, перевіряє діяльність нотаріусів і вживає заходів до її поліпшення, здійснює керівництво державними нотаріальними конторами та перевірку організації нотаріальної діяльності державних, приватних нотаріусів та уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування, контролює дотримання нотаріусами, уповноваженими особами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства.

Згідно із п. 4.34 Положення № 1707/5 міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань зупиняє, припиняє діяльність нотаріусів, готує обґрунтовані подання на розгляд Мін`юсту щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 3 грудня 2021 року № 502/6 виданий у зв`язку із ненаданням позивачем пояснень та копій документів на виконання вимог листа цього Управління від 29 листопада 2021 року № 6926/745/0/06-09.

Рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду мотивовано тим, що відмова ОСОБА_1 від 1 грудня 2021 року щодо надання пояснень та копій документів на скаргу ОСОБА_4 є правомірною, оскільки ОСОБА_4 не була стороною договору дарування від 11 грудня 2010 року чи представником сторони цього договору. Така вимога пред`явлена не з метою регулювання організації нотаріальної діяльності, оскільки не узгоджується із положеннями Порядку № 357/5.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2022 року встановлено протиправність наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 502/6 від 3 грудня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1».

Позивачем не надано суду доказів про наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, їй завдано майнові збитки, що становлять 446 013,54 грн., оскільки з 8 грудня 2021 року до 23 серпня 2022 року вона не мала можливості здійснювати нотаріальні дії, що по своїй суті, як вважає позивач та її представник, є вимогою про відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Позивач розраховує упущену вигоду за наступним алгоритмом: розмір її доходу за 342 календарні робочі дні у 2021 році становив 588 944 грн., тобто одноденний грошовий заробіток становить 1 722, 06 грн. Позивачем береться до уваги загальний розмір плати, стягнутої приватними нотаріусами Львівської області, поділений на загальну кількість нотаріусів. Зазначено, що середній дохід приватного нотаріуса становить 611 743, 65 грн., що відповідає її (позивача) доходам.

Позивачем не доведено, що за час зупинення її нотаріальної діяльності до неї о звертались клієнти, яким відмовлено у наданні послуг з причини зупинення діяльності. Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона, як нотаріус, одержала б доходи у розмірі 446 013, 54 грн.

Встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року, ДП «НАІС» тимчасово призупинило роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, що фактично зупинило діяльність нотаріусів, через це ними не одержані доходи.

Сума збитків, яку просила стягнути позивач на відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання нею доходу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із постановою Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральну шкоду в розмірі 160 000 грн. позивач обґрунтовує тим, що вона є єдиним нотаріусом у смт. Брюховичі. Зупинення нотаріальної діяльності призвело до втрати клієнтів, до неможливості завершення нотаріальних дій та необхідності пояснення клієнтам причин неможливості вчинення нотаріальних дій, що вплинуло на її психологічний стан.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 757/24365/18-ц, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач повинна довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) вона зазнала, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_1 .

При вирішенні цього спору також належить врахувати, що вимоги про відшкодування шкоди у формі упущеної вигоди становить в розмірі 446 013, 54 грн. стосуються періоду з 8 грудня 2021 року по 23 серпня 2022 року. Разом з цим встановлено, що наказ № 502/6 від 3 грудня 2021 року визнано протиправним та скасовано 9 серпня 2022 року. Цього дня рішення суду набрало законної сили і перешкоди для здійснення нотаріальної діяльності позивачем не існували.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У висновках Верховного Суду, зокрема, наведених у постанові від 30 вересня 2021 року (справа № 922/3928/20) зазначено, що збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.4 ст. 623 ЦК України).

За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальність з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає. Про таке зазначено у постанові Верховного Суду України від 4 липня 2011 року (справа № 3-64гс11), постановах Верховного Суду від 9 жовтня 2018 року (спрва № 908/2261/17 та від 31 липня 2019 року (справа № 910/15865/14).

Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Подібні за змістом висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 910/12204/17) та від 16 червня 2021 року (справа № 910/14341/18).

Відтак, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц.

Верховний Суд вказав, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер). Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17).

У випадку зупинення нотаріальної діяльності нотаріуса відповідно до ст. 29-2 Закону України «Про нотаріат» проводиться заміщення приватного нотаріуса в порядку, визначеному цим Законом. Приватний нотаріус може укласти договір про його заміщення з іншим приватним нотаріусом у порядку та в межах строків, визначених законом. У разі неможливості укладення договору про заміщення приватний нотаріус повідомляє про це відповідний територіальний орган Міністерства юстиції України та додає до повідомлення документи, що підтверджують неможливість його заміщення іншим приватним нотаріусом. Стаття 29-2 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що при зупиненні нотаріальної діяльності приватного нотаріуса він має право, а якщо строк зупинення більше одного місяця, - зобов`язаний укласти договір про його заміщення з іншим приватним нотаріусом за виключенням підстави, передбаченої п.7 ч. 1 ст. 29-1.

Позивач не укладала договору заміщення з іншим приватним нотаріусом, чого вона не заперечує. У разі такого укладення договору, розмір упущеної вигоди можливо було б розрахувати через зростання доходу або окремий облік доходу заміщеним нотаріусом.

Відтак, належить зробити висновок, що позивачем у визначений законом спосіб не виконано обов`язок та не реалізовано право на заміщення іншим приватним нотаріусом у період тимчасового зупинення її діяльності. Окрім цього, позивачем не повідомлено міжрегіональне управління про неможливість укладення договору про заміщення та не надано документів, що підтверджують неможливість заміщення іншим приватним нотаріусом.

Також належить врахувати істотні зміни у діяльності приватних нотаріусів у 2022 році. Зокрема, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 24 лютого 2022 року ДП «НАІС» тимчасово призупинило роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Фактично нотаріуси були позбавлені можливості здійснювати діяльність та не отримували доходів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» № 480 від 19 квітня 2022 року передбачено, що доступ до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, у зв`язку з набранням чинності цією постановою надається користувачам за їх зверненнями до технічного адміністратора таких реєстрів у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до вимог підпункту 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» № 164 від 28 лютого 2022 року (з наступними змінами) для включення до переліку нотаріус, який відповідає критеріям, визначеним підпунктом 9 цього пункту, або не відповідає лише одному з критеріїв, визначених абзацами третім та четвертим зазначеного підпункту, подає (надсилає) до відділення Нотаріальної палати України (для приватних нотаріусів) та територіального органу Міністерства юстиції заяву про включення до переліку у паперовій або електронній формі, в якій підтверджує таку відповідність. Подання нотаріусом заяви, що містить недостовірну інформацію, є грубим порушенням правил професійної етики.

Позивач не подала до міжрегіонального управління заяву про включення до Переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1760/5 від 3 травня 2022 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 3883/5 від 15 вересня 2022 року); вона не є членом Нотаріальної палати.

Висновки суду першої інстанції, що позивачем не доведено можливість одержання нею доходу була реальною, а не абстрактною, є правильними.

Зурахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк