Дата документу 15.06.2023 Справа № 333/2010/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/2010/23Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
Пр. № 22-ц/807/1102/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комарова 27» (далі - ОСББ «Комарова 27») про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання надати відповідь

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність ОСББ «Комарова 27» щодо ненадання своєчасної інформації на заяву ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСББ «Комарова 27» надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 03.01.2021 року; - стягнути з ОСББ «Комарова 27» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Варнавську Л.О. (а.с. 4).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року (а.с. 20) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСББ «Комарова 27» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь у цій справі визнано неподаною та повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачеві, що усунувши недоліки, він має право повторно звернутися до суду в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 22-23) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 24).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 квітня 2023 року (а.с. 28), дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 29).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну позивача у цій справі не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 16 суддів, з яких 12 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … ухвали, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі, керувався ст. 185 ЦПК України, та виходив із такого.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки остання не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору позивач посилався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Будь-яких вимог щодо порушення прав позивача, як споживача послуг, позовна заява не містить.

Натомість, нормативне обґрунтування позовної заяви вказує на порушення щодо звернення громадян, тобто не надання своєчасно відповіді на заяву.

Таким чином норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини, що виникають з приводу ненадання інформації, про надання якої просив позивач відповідача у своїй вищезазначеній заяві.

А відтак посилання представника позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав), в зв`язку з чим не сплачено судовий збір, є безпідставним.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.п.1, 2 п.1 ч. 2ст. 4 Закону України "Про судовий збір"за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік"прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684,00 грн. Таким чином, за вимогу немайнового характеру, позивачу належить сплатити 1073,60 гривень судового збору.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. суд першої інстанції зазначав таке.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01 січня 2015 року. Зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від наступного. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою. Дана правова позиція повністю узгоджується з постановою Верховного Суду у справі №761/11472/15-ц від 28 листопада 2018 року та відповідно пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01 січня 2015 року.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає сплаті як за вимогу майнового характеру у розмірі 1% від ціни позову, але неменше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції зазначав, що позивачу необхідно сплатити судовий збір 1073,60 грн. за вимогу майнового характеру відповідно до ставок визначених ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» і надати суду відповідне підтвердження.

28.03.2023 року позивачем на адресу суду надано заяву про усунення недоліків (а.с.12-14), відповідно до якої останній просив суд звільнити його від сплати судового збору за ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», окрім того зазначив про свою малозабезпеченість.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року (а.с.15) позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, запропоновано усунути недоліки позовної заяви, а саме надати докази сплати судового збору протягом 5 днів з дня отримання ухвали.

31.03.2023 року позивачем ОСОБА_1 надано заяву про усунення недоліків (а.с.18), відповідно до якої останній повторно просив суд звільнити його від сплати судового збору у зв`язку із малозабезпеченістю.

Хоча, судом першої інстанції вже було розглянуто зазначене клопотання та ухвалою суду від 29.03.2023 р. ухвалено відмовити у задоволенні від звільнення судового збору з підстав зазначених позивачем.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не виконані вимоги ухвали суду від 29.03.2023 року у зв`язку з чим, він дійшов висновку, що позивач недоліки не усунув, та за таких встановлених обставин, його позовну заяву на підставі ст. 185 ЦПК України слід визнати неподаною і повернути позивачеві.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що ухвалена із додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують обставин, правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, у ст. 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що співвласник має право: … знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; … одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність …. Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти…

Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що ОСОБА_1 , саме як співвласник будинку, а не споживач, в силу змісту його заяви від 03.03.2021 року (копія додана до позову а.с.3) просив відповідача надати йому інформацію в порядку Законів України «Про звернення громадян» та «Про інформацію», а саме: копій протоколу установчих зборів, протоколів усіх загальних зборів, протоколів усіх засідань та рішень правління, копій всіх фінансових звітів ОСББ «Комарова, 27», ненадання відповіді на яку (вважаючи бездіяльністю відповідача ОСББ «Комарова 27») він й просив у цій справі визнати протиправною та зобов`язати останнього надати йому відповідь і відшкодувати моральну шкоду.

Оскільки, із змісту вищезазначеної заяви останнього не вбачається, що ОСОБА_1 взагалі просив будь-яку інформацію в порядку Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до якої у тому числі могла відноситись інформація з приводу тарифу на послугу з утримання будинку та прибудинкової території тощо (ст. 7 ч. 1 п. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при вищевикладених правильно встановлених судом обставинах цієї справи відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції, та спочатку правильно залишив вищезазначений позов позивача у цій справі без руху, надавши йому строк для усунення недоліків його вищезазначеної позовної заяви - сплати вищезазначеного правильного визначеного судом, з дотриманням вимог Закону України «Про судовий збір», розміру судового збору, а потім - після неусунення позивачем вказаних недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, а саме: несплати вказаного розміру судового збору - визнав останню неподаною та повернув позивачеві, роз`яснивши його право повторно звернутись до суду із вказаним позовом у подальшому в порядку, встановленому законом.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Оскільки, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що позивач двічі з тих самих підстав (ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та малозабезпеченість) просив суд першої інстанції звільнити його у цій справі від сплати вищезазначеного правильно визначеного судом першої інстанції розміру судового збору при подачі його позовної заяви.

Хоча, в силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу …повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд першої інстанції правильно один раз ухвалою від 29.03.2023 року (а.с. 15-16) відмовив позивачеві у задоволенні його вищезазначених клопотань.

Оскільки, на підтвердження малозабезпеченості (скрутного фінансового становища) як підстави для звільнення його від сплати судового збору, позивач у цій справі надав суду першої інстанції лише декларацію про його майновий стан за 2022 рік, відомості про доходи з ДПС України у період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2022 року про відсутність доходів, довідку з ПФУ України від 2023 року про відсутність пенсії (копії а.с. 12-14).

Проте, суд першої інстанції правильно вважав ці докази недостатніми для звільнення від сплати судового збору позивача у цій справі. Оскільки, будь-яких доказів про свою непрацездатність і неможливість отримувати доходи (довідка з Центру зайнятості тощо), позивач у цій справі суду першої інстанції не надав.

Крім того, позивач ОСОБА_1 є співвласником частини квартири АДРЕСА_1 (інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно, копія а.с.8 зворот).

При цьому, апеляційним судом у цій справі також встановлено, що позивачем не було надано суду першої інстанції у цій справі доказів - банківських документів про відсутність на рахунку коштів (відсутність депозитів) чи довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо. Посилання позивача на відсутність у нього будь-яких доходів, не є тим фактом, що сам по собі та в сукупності зі загаданими документами може слугувати підставою для звільнення позивача від виконання вимог закону, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного суду від 20.04.2023 року у справі №990/13/223, який є обов`язком для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення вищезазначеного процесуального питання.

При вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України, а тому апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування цієї ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови позивачеві у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Враховуючи, що позивачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі не було сплачено судовий збір за її подачу у розмірі 536,80 грн. (питання про звільнення апелянта - позивача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги з будь-яких підстав чи в силу вимог закону апеляційним судом на стадії відкриття апеляційного провадження у цій справі не вирішувалось - ухвала а.с. 28), тому його слід стягнути з останнього на користь держави цією постановою за результатами розгляду по суті вищезазначеної апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 12, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374-375, 381-384, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за апеляційну скаргу у цій справі у розмірі 536,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.06.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.