Провадження № 2/760/5201/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

12.12.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 08.12.2022, за підписом адвоката Віданової О.В. (діє на підставі ордеру від 06.12.2022), в якій позивач просить зменшити розмір встановлених судом аліментів, які стягуються на користь відповідачки - ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 08.02.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.02.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В позові вказується, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 з позивача було стягнуто на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, позивачем звертається увага на те, що під час розгляду справи про стягнення аліментів у вказаному розмірі позивач позов визнав, незважаючи на те, що на момент розгляду такої справи позивач вже сплачував аліменти на утримання дитини від першого шлюбу з ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 1 000 грн на місяць з урахуванням індексації починаючи з 26.10.2011 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.09.2012.

Зауважується, що в подальшому позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_6 . Від третього шлюбу, укладеного позивачем та ОСОБА_6 позивач має сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.06.2018, серія НОМЕР_2 .

Зазначається, що згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2020 у справі № 363/3955/20 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачує на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.10.2020 та до повноліття дитини.

Також, звертається увага на те, що додатково вказаним рішенням Вишгородського районного суду Київської області з позивача у даній справі стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, зі слів позивача, його заборгованість по аліментам на дружину на даний момент становить 20 424 грн.

Крім того, як вказує позивач, у липні 2020 року перша дружина позивача - ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 761/22260/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат позовні вимоги задоволені повністю:

-змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, та стягнуто щомісячно з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;

-стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, понесені останньою на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 27 574 50 грн;

-стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 суму майбутніх додаткових витрат на неповнолітню дитину в розмірі - 31 999,50 грн.

Разом з тим, позивач зауважує, що постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.06.2021 скасоване, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково: змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, присуджено стягувати щомісячно з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з позивача 17 470,00 грн додаткових витрат на утримання дитини.

Позивач наголошує, що погасити таку заборгованість, а так само, заборгованість по аліментам на утримання третьої дружини ОСОБА_6 ) у сумі 20 424 грн, про що йшлося вище, не виявляється можливим, оскільки лише аліменти на дітей позивач сплачує 75% від заробітку, що є більше законодавчо встановлених обмежень.

Позивач звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, з позивача стягується аліменти у розмірі:

-1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , а також додаткові витрати на дитину у розмірі 17 470 грн;

-1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 (відповідачка у даній справі) на утримання сина ОСОБА_3 ;

-1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , а також заборгованість по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років у сумі 20 424 грн.

Таким чином, за слів позивача, на момент звернення до суду позивачем сплачуються аліменти у загальному розмірі 75% від заробітку (доходу). Крім того, має оплатити додаткові витрати на дитину від першого шлюбу у розмірі 17 470,00 грн.

Позивач вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання іншої дитини, а саме ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна розміру на користь першої дружини на утримання ОСОБА_5 є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положення ст. 192 Сімейного кодексу України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивача та відповідача - ОСОБА_3 .

Наголошується, що позивач маючи трьох дітей сплачує аліментів значно більше, ніж половина від доходу, хоча відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Підсумовуючи, позивач вказує, що з моменту набрання рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014, яким з позивача було стягнуто на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 до досягнення дитиною повноліття, матеріальний стан позивача значно погіршився, стягнення аліментів по всім виконавчим провадженням призводить до порушень норм чинного в Україні законодавства щодо обмежень розміру відрахувань із заробітної плати позивача, тому, позивач вважає, що зважаючи на права та інтереси інших його дітей, а також з метою недопущення порушення норм чинного законодавства щодо обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 не повинен перевищувати 1/6 частину від доходу Позивача.

Щодо правової позиції відповідача

13.04.2023 до суду надійшов відзив на позов (а.с. 44-56), в якому ОСОБА_2 просить суд позовні вимоги позивача задовольнити частково та зменшити розмір встановлених рішенням суду аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_2 ,на утримання дитини, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

В обґрунтування своїх заперечень щодо вимог позову у відзиві звертається увага на наступне.

Так, щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачем звернуто увагу на те, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2012 року у справі № 2/2610/4342/2012, враховуючи рішення Київського апеляційного суду від 01.11.2021 року у справі № 761/22260/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат (фактично понесених та майбутніх) зауважено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 (сина позивача), він станом на день відкриття провадження у справі має вік 16 років, а відтак дана дитина є неповнолітньою, майже дорослою особою, у зв`язку із чим, суд погодився нарахувати сплату аліментів на утримання неповнолітньої особи у розмірі: 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 .

Щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачем зауважено на тому, що таке стягнення аліментів вчиняється під час дійсного шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , оскільки згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2022 року у справі № 761/33170/21 (провадження № 2/761/1628/2022) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, на підставі заяви позивача, тобто ОСОБА_6 , позовну заяву залишено без розгляду. Тому, як вважає відповідач, сплата аліментів на утримання такої дитини виглядає як зловживання процесуальними правами, з метою зменшення розміру сплати аліментів іншим рідним дітям позивача, які не проживають разом з позивачем, не є частиною сім`ї позивача, а відтак порівняно з сином позивача - ОСОБА_7 позбавленні постійного батьківського піклування.

Щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , відповідач звертає увагу на те, що згідно свідоцтва про народження сина позивача та відповідача, станом на день відкриття провадження у справі, дитина має вік 10 років, а відтак дана дитина є малолітньою особою.

Відповідач зауважує на тому, що порівнюючи цивільну дієздатність, а відтак цивільні права малолітньої та неповнолітньої особи, переваги які надає цивільне законодавство неповнолітній особі є очевидними, оскільки значно розширюють коло можливостей щодо задоволення власних матеріальних, а відтак і фінансових потреб, що не можна сказати щодо малолітньої особи.

Таким чином, відповідач підсумовує, що у позивача є дві дитини, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають статус малолітньої особи з частковою цивільною дієздатністю фізичної особи, а також одна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має статус неповнолітньої особи з неповною цивільною дієздатністю фізичної особи.

На думку відповідача, враховуючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є малолітньою дитиною; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є неповнолітньою дитиною, згідно ч. 2 ст. 70 СК України та абзацу третього ст. 128 Кодексу законів про працю України, є допустимим та законним стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з позивача із заробітної плати в розмірі 70% (сімдесят відсотків).

З урахуванням того, що станом на день відкриття провадження у справі, позивач сплачує аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі:

-на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2020 року до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

-на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

що становить 75% від усього заробітку (доходу) позивача, відповідач погоджується, з тим, що це порушує права позивача в частині розміру виплати аліментів на неповнолітніх дітей.

Проте, враховуючи той факт, що на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітньої дитини, позивач сплачує 1/4 частину від усього заробітку (доходу), відповідач вважає за необхідне погодитись на часткове задоволення позову, та просить суду змінити розмір аліментів, який сплачує позивач на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також є малолітньою дитиною, та викласти рішення суду в наступній редакції, замість:

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини,

вказати наступне:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Щодо клопотання про витребування доказів

Представником відповідача разом з відзивом на позов подано клопотання в якому в порядку ст. 84 ЦПК України ставиться питання про витребувати у позивача довідки про доходи за останні шість місяців позивача - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

В обґрунтування такого клопотання вказано, що предметом спору є зменшення розміру аліментів у зв`язку із погіршенням фінансового та/або матеріального стану позивача, тому така довідка може надати об`єктивну інформацію щодо доходу позивача, а відтак і його фінансового та/або матеріального стану.

Суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення такого клопотання, оскільки позов подано з підстав того, що у зв`язку з прийняттям інших судових рішень після дати винесення рішення, яким встановлено розмір аліментів на дитину, який він просить змінити, позивач, наразі сплачує аліменти користь матерів трьох дітей у сумарному розмірі, що є більшим, ніж встановлено ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що доказ, про витребування якого поставлено питання не є таким, без якого справа не може бути розглянута повно та об`єктивно з огляду на приписи ст. 77 ЦПК України, натомість його витребування призведе до затягування розгляду справи по суті, тому суд на вбачає достатніх правових підстав для задоволення такого клопотання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц (а.с. 22) вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 р. та до повноліття дитини.

Станом на час винесення вказаного рішення вже існувало рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі № 2/2610/4342/2012 (а.с. 20) вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі 1 000 грн щомісячно з 26.10.2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

Проте, постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 у справі № 761/22260/20 вирішено змінити розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-28, № в ЄДРСР 100754340).

Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2020 у справі № 363/3955/20 (а.с. 24) вирішено:

-Стягнути щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2020 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

-Стягнути щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на її утримання починаючи з 15.10.2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, вбачається, що на момент звернення з позовом у справі, що є предметом розгляду, з позивача стягується аліменти на 3-х його дітей (на користь трьох різних матерів) у наступних розмірах:

-1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 (відповідачка у даній справі) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зауважує на тому, що враховуючи наведене на момент звернення до суду ним сплачуються аліменти у загальному розмірі 75% від заробітку (доходу).

Позивач вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна розміру на користь першої дружини на утримання ОСОБА_5 є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положення ст. 192 СК України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивача та відповідача - ОСОБА_3 .

На думку відповідача, враховуючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є малолітньою дитиною; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є неповнолітньою дитиною, згідно ч. 2 ст. 70 СК України та абзацу третього ст. 128 Кодексу законів про працю України, є допустимим та законним стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з позивача із заробітної плати в розмірі 70% (сімдесят відсотків).

З огляду на наведене відповідач погоджується зі зміною розміру аліментів, проте просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини), а не як просить позивач 1/6 частки заробітку (доходу).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20).

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини

від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що прийняття 24.12.2020 судом рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна судовим рішенням від 01.11.2021 розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу - ОСОБА_5 , є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положень ст. 192 СК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд, з огляду на встановлені обставини і вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, встановивши, що позивач у справі ( ОСОБА_1 ) є батьком спільної з відповідачем ( ОСОБА_2 ) дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає зі своєю матір`ю, проте має обов`язок утримувати не лише цю дитину (до досягнення нею повноліття), а й обов`язок щодо утримання ще двох своїх дітей від інших матерів - малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшов висновку про можливість зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц до 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме приписам ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позов та встановлюючи стягнення аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про стягнення аліментів у розмірі, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (як це передбачено ч. 5 ст. 183 СК України) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України).

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та вказано у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 621/307/17 (провадження № 61-31400св18) відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів встановлений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 , (податковий номер НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 р. та до повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати вступу даного рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич