13 грудня 2023 року м. Кропивницький
справа № 385/342/23
провадження № 22-ц/4809/1144/23
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І. за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В., за результатами апеляційного розгляду справи №385/342/23 за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Олена» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року у складі головуючого судді Венгрина М.В., апеляційну скаргу Фермерського господарства «Олена» задоволено. Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не можу погодитися у повному обсязі з таким судовим рішенням більшості судової колегії і тому відповідно до ч.3 ст.35 ЦПК України висловлюю свою окрему думку.
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі задоволено. Зобов`язано Фермерське Господарство «Олена» усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим №:02:000:0396 площею 3,0101 га, яка розташована на території Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди б/н від 10.11.2022 року до договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Олена» 12.12.2012, зареєстрованої 02.12.2022, номер запису про інше речове право: 48612150. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу непідписання останнім додаткової угоди від 10.11.2022 б/н до договору оренди від 12.12.2012. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права оренди за ФГ «Олена» на підставі додаткової угоди, яка позивачем не укладалась, заявлені ним позовні вимоги про скасування державної реєстрації таких угод опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 більшість членів колегії суддів виходила з того, що суд першої інстанції, пославшись на одночасно норми ч. 4 ст. 81 та ст. 109 ЦПК України, а також те, що на вимогу суду про витребування доказу відповідач не надав йому додаткову угоду від 10.11.2022 до договору оренди земельної ділянки від 12.12.2012, визнав: «підпис, виконаний від імені ОСОБА_1 в Додатковій угоді від 10.11.2022 про викладення у новій редакції Договору оренди земельної ділянки без номера від 12.12.2012, зареєстрованої 02.12.2022, виконаний не нею». Проте, з таким висновком суду погодитися не можна через порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.Суд не врахував, що існування додаткової угоди від 10.11.2022 до договору оренди землі від 12.12.2012, як документу та передбаченої п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави державної реєстрації за ФГ «Олена» права оренди, сторони по справі під сумнів не ставили. До того ж її існування на час державної реєстрації речового права за відповідачем, тобто станом на 02.12.2022, підтверджується наданою до суду позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав (а.с. 9-10). Тож витребуваною судом додатковою угодою, як письмовим доказом (документ, текст якого містить відомості про умови договору та інші його елементи, зокрема підписи сторін) може підтверджується існування такого правочину. Однак саме по собі здобуття такого письмового доказу (документу), існування якого на час реєстрації оспорюваного права сторонами під сумнів не ставиться, не є достатнім для встановлення всіх істотних обставин справи, а саме ідентифікації виконавця підпису від імені позивача на цьому документі, бо для цього потрібні спеціальні знання. Доказування стверджувальної позивачем неналежності йому підпису в додатковій угоді до договору, тобто відсутності його волевиявлення на зміну умов договору оренди земельної ділянки, мало б здійснюватися з використанням інших засобів доказування, зокрема, але не виключно, висновком почеркознавчої експертизи. Тому лише через ненадання відповідачем на вимогу суду додаткової угоди до договору оренди на підставі ч.10 ст.84 ЦПК України суд не міг визнавати встановленою ту обставину, що підпис, виконаний від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 10.11.2022 до договору оренди земельної ділянки, виконаний не позивачем. Вочевидь це було зрозуміло місцевому суду, а тому він додатково послався у своєму рішенні на ст.109 ЦПК України, яка встановлює наслідки ухилення від участі в експертизі, а саме право суду визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, безпідставним. Проте у цій справі позивач клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису у заперечуваній ним додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки до суду не подав і суд таку експертизу не призначав. Отже, позивач не надав суду доказів того, що він не підписував додаткову угоду від 10.11.2022 до договору оренди його земельної ділянки, а суд першої інстанції визнав цю обставину встановленою з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим презумпція належності ФГ «Олена» права оренди земельної ділянки, яка ґрунтується на державній реєстрації цього права, здійсненої відповідно до закону, у цій справі не спростована позивачем, а тому немає підстав вважати, що власник земельної ділянки протиправно обмежений відповідачем у реалізації своїх правомочностей, тож немає й підстав для задоволення його негаторнного позову. Недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважав встановленими, потягла неправильність рішення суду в цілому.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у судовій справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вважаю, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, у зв`язку з чим має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ФГ «Олена» без задоволення.

Не можу погодитися з рішенням більшості судової колегії, яка дійшла висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме на спростування того, що підпис у додатковій угоді належить не позивачеві, а іншій особі, виходячи з такого.

Судом першої інстанції на підставі зібраних судом належних, допустимих, достовірних доказів встановлено, що спірну додаткову угоду до договору оренди позивач не підписував та, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, а відповідач протилежного у судовому засіданні не спростував. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном та скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, яка є неукладеною.

Судом першої інстанції встановлено, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що спірну додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки вона не підписувала, підпис у ній вчинено іншою особою. Враховуючи предмет позову та обставини, що підлягають доказуванню, з метою перевірки відповідності підпису на спірній додатковій угоді позивачці та проведення почеркознавчої експертизи представник позивача у судовому засіданні суду першої інстанції заявив клопотання, в якому просив витребувати у відповідача оригінал додаткової угоди від 10.11.2022 б/н до договору оренди від 12.12.2012, якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 з автоматичним продовженням дії договору, яка зареєстрована 02.12.2022 державним реєстратором Благовіщенської міської ради державної адміністрації Кіровоградської області Корсун В. С.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2023 було витребувано оригінал вказаної додаткової угоди. Проте ухвала суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору, не виконана, а представником відповідача повідомлено суд про відсутність у відповідача оригіналів додаткової угоди від 10.11.2022, укладеної із позивачем, через втрату, у зв`язку з чим проводилось службове розслідування, складено акт про втрату та подано відповідне оголошення в газету Урядовий кур`єр.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Як убачається з висновку Великої Палати Верховного Суду України у справі №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року підписи сторін є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Разом з тим, пунктом 1.1 глави 1 розділу І Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих у Мінюсті 03 листопада 1998 року за №705/3145, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Відсутність у сторін оригіналу додаткової угоди від 10.11.2022 до договору оренди землі, зареєстрованої 02.12.2022, номер запису про інше речове право 48612150, унеможливило призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Отже, твердження більшості членів колегії суддів про те, що існування додаткової угоди від 10.11.2022 до договору оренди землі від 12.12.2012, як документу та передбаченої п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстави державної реєстрації за ФГ «Олена» права оренди, сторони по справі під сумнів не ставили, є хибним та таким, що спростовується і підставами позову, і матеріалами справи.

Крім того, на підтвердження своєї позиції про те, що додаткова угода 10.11.2022 не укладалася сторонами, сторона позивача надала лист від 05.12.2022, з яким позивачка звернулась до голови ФГ «Олена» Сироти Ю.В., в якому повідомила останнього, що не бажає поновлювати дію договору оренди земельної ділянки, який укладений між нею та ФГ «Олена» строком на 10 років, термін дії якого закінчується 12.12.2022, та має намір самостійно обробляти орендовану земельну ділянку загальною площею 3,0101 га, кадастровий номер :02:000:0396 (а.с.12), а також докази направлення цього листа відповідачеві (а.с.11).

З огляду на викладене вище доводи апеляційної скарги про те, що саме позивачем не надано доказів неукладення спірного правочину, є не що іншим, як зловживання правом, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду О.І. Чельник

13 грудня 2023 року