КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенко Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги за договором сервітуту.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Перший український експертний центр» прийнято житлові будинки на подальшу експлуатацію від ТОВ «ЖЕД-2617», що підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2017 року, відповідно, вказане товариство, як правонаступник ТОВ «ЖЕД-2617», з 01.07.2017 року є виконавцем послуг з утримання будинків за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем з ОСОБА_1 укладено договір сервітуту № 27-0 від 03.07.2017 року.

Відповідно до п.1 Договору його предметом є встановлення сервітуту: право доступу користувача до нежитлового приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , експлуатуючою організацією якого є підприємство.

Відповідно до п.1.2 Договору з моменту його підписання, підприємство надає користувачу право сервітуту, що розуміється як платний доступ до приміщення та користування 12,6 кв.м. даного приміщення.

Відповідно до п.1.3 Договору користувач відшкодовує підприємству вартість наданих комунальних послуг, згідно виставлених рахунків по показниках лічильників.

Відповідно до п.2.1 Договору, ціна послуг сервітуту за місяць становить 1 500 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору плата за надання сервітуту здійснюється користувачем на умовах п.2.1 Договору та не пізніше 25 числа поточного місяця, на підставі виставлених підприємством рахунків.

Обов`язки отримувати рахунки лежать на користувачеві, не отримання рахунків не звільняє від обов`язку по сплаті щомісячного платежу.

Відповідно до п.3.2 Договору усі розрахунки за договором проводяться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок товариства, вказаний у розділі 11 Договору.

Станом на 27.11.2022 року згідно відомості нарахувань позивачем та оплат, за користувачем існує заборгованість за користування приміщенням по договору сервітуту № 27-о від 03.07.2017 року в сумі 7 584 грн. 45 коп. за період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року включно.

Вважає, що товариство виконувало всі зобов`язання згідно з договором № 27-о 03.07.2017 року.

Зокрема, у будинку за вказаною адресою позивачем надавались та надаються житлово-комунальні послуги.

У свою чергу, відповідачем не виконуються зобов`язання за вказаним договором, порушено п.п.1.3, 2.1, 3.1 щодо здійснення оплати за надані послуги, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість в сумі 7 584 грн 45 коп., що й стало підставою звернення до суду із цим позовом.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Перший український експертний центр» - Бєдний І.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнувши суму основного боргу у розмірі 7584,45 грн. Вважає рішення суду першої інстанції прийняте на підставі не повного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального права при одночасному недотриманні норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідач отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату цих послуг, які містять у собі суму заборгованості. Жодних заяв про відмову від користування послугами, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. У свою чергу, відповідач не виконав свої зобов`язання та порушив п. 1.3, 2.1, 3.1 договору стосовно здійснення оплати за надані послуги. Вважає, що звертаючись з позовом надано було надано суду достатньо доказів на підтвердження факту надання житлово-комунальних та права на укладання договору сервітуту за адресою: АДРЕСА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача, у встановлений апеляційним судом строк, не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що наданий позивачем акт приймання-передачі від 01.07.2017 року майна, не підтверджує його право володіння та розпорядження таким майном (м.Київ, вул. Бориспільська, 26-В, 12,6 кв.м. даного приміщення), за таким договором, що вказує на необґрунтованість позовних вимог. Суд першої інстанції послався на ст. 403 ЦК України зазначаючи, що у даній справі позивач не довів своє право володіння майном на вказаним договором (м. Київ, вул. Бориспільська, 26-В, 12,6 кв.м. даного приміщення), відповідно, його право вимоги за таким договором є необґрунтованим, що є наслідом для відмовити у задоволенні позову.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житлові будинки на подальшу експлуатацію та обслуговування від ТОВ «ЖЕК-2617», що підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2017 року.

ТОВ «Перший український експертний центр» як правонаступник ТОВ «ЖЕК 2617» з 01.07.2017 року є виконавцем послуг з утримання будинків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що між ТОВ «Перший український експертний центр» та ОСОБА_1 укладено договір сервітуту № 27-0 від 03.07.2017 року (а.с. 7-8, 9, 10-14).

Відповідно до п.1 Договору, його предметом є встановлення сервітуту - право доступу користувача до нежитлового приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , експлуатуючою організацією якого є підприємство.

Відповідно до п.1.2 Договору, з моменту його підписання, підприємство надає користувачу право сервітуту, що розуміється як платний доступ до приміщення та користування 12,6 кв м даного приміщення з метою розміщення перукарні.

Відповідно до п.1.3 Договору користувач відшкодовує підприємству вартість наданих комунальних послуг, згідно виставлених рахунків по показниках лічильників.

Відповідно до п.2.1 Договору, ціна послуг сервітуту за місяць становить 1 500 грн.

Відповідно до п.3.1 Договору плата за надання сервітуту здійснюється користувачем на умовах п.2.1 Договору та не пізніше 25 числа поточного місяця, на підставі виставлених підприємством рахунків.

Обов`язки отримувати рахунки лежать на користувачеві, не отримання рахунків не звільняє від обов`язку по сплаті щомісячного платежу.

Згідно п.3.2 Договору, усі розрахунки за договором проводяться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок товариства, вказаний у розділі 11 Договору.

Станом на 27.11.2022 року згідно відомості нарахувань позивачем та оплат за користувачем існує заборгованість за користування приміщенням по договору сервітуту № 27-о від 03.07.2017 року за період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року включно в сумі 7 584 грн. 45 коп. (а.с.14)

Звертаючись з позовом позивач вказував на те, що Товариством за вказаним договором, виконувано всі зобов`язання згідно з договором № 27-о 03.07.2017 року. Зокрема, у будинку за вказаною адресою позивачем надавались та надаються житлово-комунальні послуги. У свою чергу, відповідачем не виконуються зобов`язання за вказаним договором, порушено п.п.1.3, 2.1, 3.1 договору щодо здійснення оплати за надані послуги, у зв`язку із чим вважав, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 7 584 грн 45 коп..

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір укладений між сторонами є дійсний, у судовому порядку не був визнаний недійсним. Також сторонами не подавались докази про його розірвання чи оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки надаючи оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з утримання приміщення за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з користуванням приміщення у порядку сервітуту, послуги надаються позивачем, а тому відповідач має оплачувати вартість фактично отриманих житлово-комунальних послуг з моменту їх фактичного використання.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що наданий позивачем акт приймання-передачі від 01.07.2017 року майна не підтверджує його право володіння та розпорядження таким майном, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом позивач надав суду договір сервітуту № 27-о від 03.07.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 7-8).

Крім того, ТОВ «Перший український експертний центр» являється правонаступником усіх прав та обов'язків ТОВ «ЖЕК 2617» у зв'язку з припинення ТОВ «ЖЕК 2617» шляхом приєднання до ТОВ «Перший український експертний центр».

Твердження суду першої інстанції про те, що у даній справі позивач не довів своє право володіння майном за вказаним договором, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

ТОВ «Перший український експертний центр» не є власником майна, а є лише обслуговуючою організацією, яка виступає від імені власників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

У актах приймання наданих послуг, доданих до позовної заяви, серед перерахованих об`єктів, яким було надано послугу у відповідності до Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012, у відповідності до Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення твердих побутових відходів від 01.10.2012, у відповідності до Договору № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 01.10.2012, Договору № 16-08-2013 на технічне обслуговування та ремонт диспетчерських систем від 01.08.2013 року, зазначено в тому числі і будинок АДРЕСА_2 .

Відповідач погодився з умовами договору та підписав його, на час розгляду справи договір є дійсним та підлягає до виконання обома сторонами.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження факту надання житлово-комунальних послу та права на укладення договору сервітуту.

Відповідач користується приміщенням в порядку сервітуту, отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальними послугами, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що між сторонами існує чинний договір позивач зі своєї сторони умови виконав, а відповідач порушив зобов`язання у договорі. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач мав право на отримання оплати за надані житлово-комунальні послуги.

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2481 грн (за позовну вимогу майнового характеру, яка заявлена юридичною особою у 2022 році). При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 3721,5 грн (2481 грн*150%, відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності підстав до задоволення апеляційної скарги, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зазначеному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» заборгованість у розмірі 7584 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 45 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» понесені судові витраті зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6202 грн 50 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», , адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, офіс 1004.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст постанови складено «11» грудня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Г. Гаращенко

В.І. Олійник