Справа № 308/2494/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача АТ «ТАСКОМБАНК» ? Пономарь С.

представника відповідачів Радь І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №06/2055К-07 від 24.10.2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №06/2055К-07 від 24.10.2007 року.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 24 жовтня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк»), було укладено Кредитний договір №06/2055К-07, згідно якого Кредитор видав Позичальнику кредит у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч дол. США 00 центів) дол. США зі сплатою 14,0 % річних , строком на 120 місяців , з кінцевим терміном повернення кредитних коштів в строк до 23.10.2017 року з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору.

Забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, є предмет іпотеки салон краси, реконструйований з власних приміщень №3 та №4, загальною площею 141,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно «додаткової угоди (правочин) №1 від 24.10.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за реєстровим №3792, до Договору іпотеки від 24.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за реєстровим №3224. Предмет іпотеки належить Позичальнику/Іпотекодавцю ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що у відповідності до п. 6.1.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно Кредитного договору.

Позивач зазначає, що у відповідності до п. 6.1.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язався при настанні випадків передбачених пп. 10.3.-10.4 Кредитного договору достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або інші види забезпечення) всієї заборгованості за Кредитним договором.

У відповідності до п. 9.1. Кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту, сплати процентів за користування коштами Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пунктом 9.2. Кредитного договору Сторони дійшли згоди що у випадку невиконання зобов`язань передбачених пп. 6.1.5.-6.1.8. Кредитного договору, Позичальник сплачує штраф в розмірі 2% від суми кредиту за кожен випадок.

Позивач зазначає, що у відповідності до п. 10.3. Кредитного договору, Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих Кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору, а Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Кредитору.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неможливістю виконувати в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором, на умовах реструктуризації було укладено та підписано з Позичальником необхідні зміни до Кредитного договору та Договору іпотеки, а також укладено договір поруки, а саме:

2008 рік

-додаткова угода №1 від 14.02.2008 року до кредитного договору;

-додаток №2 від 14.02.2008 року до кредитного договору;

-додаток №2 від 14.02.2008 року до кредитного договору.

2009 рік

-додаткова угода №3 від 17.08.2009 року до кредитного договору;

-графік погашення на період з 01.09.2009 року по 01.08.2010 року;

-додаткова угода №4 від 17.08.2009 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №4 від 17.08.2009 року до кредитного договору;

-договір від 17.08.2009 року про внесення змін до договору іпотеки.

2010 рік

-додаткова угода №5 від 29.12.2010 року до кредитного договору;

-графік погашення на період з 01.01.2011 року по 01.12.2011 року;

-додаткова угода №6 від 29.12.2010 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №6 від 29.12.2010 року до кредитного договору;

-договір від 29.12.2010 року про внесення змін до договору іпотеки;

2012 рік

-додаткова угода №7 від 24.02.2012 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №7 від 24.02.2012 року до кредитного договору;

-графік погашення на період з 01.03.2012 року по 01.08.2012 року;

-додаткова угода №8 від 24.02.2012 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №8 від 24.02.2012 року до кредитного договору;

-додаткова угода №9 від 18.12.2012 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №9 від 18.12.2012 року до кредитного договору;

-додаткова угода №10 від 18.12.2012 року до кредитного договору;

-додаток №1 від 07.12.2012 року до додаткова угода №10 від 18.12.2012 року до кредитного договору;

-договір від 18.12.2012 року про внесення змін до договору іпотеки.

2013 рік

-додаткова угода №11 від 25.10.2013 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №11 від 25.10.2013 року до кредитного договору;

-додаткова угода №12 від 25.10.2013 року до кредитного договору;

-додаток №1 до додаткова угода №12 від 25.10.2013 року до кредитного договору;

-додаткова угода від 25.10.2013 року до договору поруки №06/2055П від 24.02.2012 року;

-договір поруки від 25.10.2013 року - порука фізичної особи ОСОБА_2 .

У відповідності до п.1.4. Договору поруки відповідальність Поручителя і Позичальника (Боржника) є солідарною.

Позивач зазначає, що ВАТ Банк Універсальний виконало свої зобов`язання за кредитним договором №06/2055К-07 від 24.10.2007 року . Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором не виконує. ОСОБА_1 порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом, протягом тривалого часу не сплачувала чергові платежі. Вимогу Банку про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, відповідачами залишено без задоволення.

Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на «01» грудня 2015 року перед позивачем по кредитному договору становить 53 466,64 (п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят шість дол. США 64 центів) дол. США. з яких: 44 114,71 дол. США заборгованість по сумі кредиту; в т.ч. сума прострочена заборгованість по сумі кредиту: 4781,48 дол. США, заборгованість по відсоткам в сумі 9013,03 дол. США та підвищені відсотки в сумі 338,90 дол. США, яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку.

В ході розгляду справи, 17.07.2015 р. позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої станом на 08.07.2015 року загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 58336,99 дол. США., яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку.

В ході розгляду справи, 28.03.2018 р. позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої станом на 21.02.2018 року загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 84 598,43 дол. США. , яку позивач просив стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку.

В ході розгляду справи, 27.10.2021 р. позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої станом на 26.10.2021 року загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 40 330,17 дол. США заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені), яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

06.04.2022 року представником відповідачів адвокатом Радь І.І. було подано заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просив суд застосувати в межах справи № 308/2494/15- ц строк позовної давності. Заяву мотивує тим, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем було подано до позовної заяви розрахунок заборгованості станом на 01.12.2014 року відповідно до якого сума солідарного боргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розрахована за період з 24.10.2007 року по 01.12.2014 рік. Згідно фактичних обставин справи вбачається, що 24.10.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/2055К-07 згідно п.1.1. якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування у сумі 50 000,00 дол. США. Адвокат Радь І.І. звертає увагу на те, що відповідно до п.4.5. кредитного договору № 06/2055К-07 від 24.10.2007 року, сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту. В подальшому між Банком та ОСОБА_1 в період з 14.02.2008 року по 25.10.2013 року було укладено ряд угод по кредитному договору №06/2055К-07 від 24.10.2007 року, зокрема :

1) додаткова угода № 7 від 24.02.2012 року;

2) додаткова угода № 9 від 18.12.2012 року;

3) додаткова угода № 11 від 25.10.2013 року.

Даними додатковими угодами визначалися нові терміни та розміри щомісячних платежів у відповідності до яких позичальник і зобов`язаний був сплачувати Банку кошти для погашення кредиту та іншої заборгованості яка виникла на підставі кредитного договору № 06/2055К-07 від 24.10.2007 року.

Вважає, що звернення позивача із позовною заявою 04 березня 2015 року , а також той факт, що погашення ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором № 06/2055К-07від 24.10.2007 року здійснювалось шляхом сплати на користь Банку щомісячних платежів, є достатні підстави вважати, що в даному випадку наявні підстави для застосування строку позовної давності у відношенні до суми заборгованості, яка виникла за період з 24.10.2007 по 01.03.2012 роки.

16.05.2022 року представник позивача подав до суду заперечення на пояснення та підстав для застосування строків позовної давності відповідно до якого зазначає, що у зв`язку із частковим погашенням заборгованості за кредитним договором № 06/2055К-07від 24.10.2007 станом на 26.10.2021 року, загальна заборгованість перед позивачем складає 40 330,17 дол. США заборгованість по відсоткам. З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості по кредитному договору, позичальник перестав виконувати зобов`язання по сплаті суми кредиту з 01.03.2014 року, а по сплаті процентів з 01.04.2014 року .

Отже позивач міг предявити позов до боржників протягом трьох років, починаючи від дати невиконання позичальником зобовязання із поверненням суми кредиту (з 01.03.2014 ) та зобовязання із не сплати процентів по кредиту (з 01.04.2014 ). У період з 01.01.2011 по 30.04.2013 року позичальник була звільнена від платежів на підставі укладеної між позивачем та позичальником додаткової угоди № 5 від 29.12.2010 року та додаткової угоди № 7 від 24.02.2012 року

Таким чином вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про застосування строку позовної давності.

Позиція сторін справи :

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги від 27.10.2021 року підтримала та просила суд їх задовольнити. Зокрема зазначила, що 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» було укладено Кредитний договір №06/2055К-07, згідно якого Кредитор видав Позичальнику кредит у сумі 50 000,00 дол. США. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про зменшення позовних вимог від 27.10.2021 року. Окрім того зазначила, що загальна заборгованість відповідачів перед позивачем станом на 29.04.2021 становила 111 921,75 дол. США, що підтверджується реєстром прав вимоги згідно Додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/2-Ф від 29 квітня 2021 року.

Також, зазначений розмір заборгованості підтверджується розрахунком AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» по Кредитному договору №06/2055-07 від 24.10.2007, станом на 29.04.2021, що відповідає розміру заборгованості по Кредитному договору №06/2055-07 від 24.10.2007 зазначеному у розрахунку заборгованості AT «ТАСКОМБАНК», долученому до матеріалів справи як додаток до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.10.2021.

А саме у стовпці «період нарахування» таблиці 1 розрахунок заборгованості по основному боргу та відсотках, за дату 29.04.2021, зазначено суму основного боргу (залишок) 44 114,71 дол.США та відсотки (нараховано %, дол.США) 67807,04 дол.США, що у сумі становлять 111 921,75 дол.США.

Також зазначаємо, що в 3 стовпці «ставка %» таблиці 1 розрахунок заборгованості AT «ТАСКОМБАНК» по основному боргу та відсотках, зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 16,75 %. Що відповідає п.1.3.2.1. Додаткової угоди №11 від 25.10.2013 до Кредитного договору №06/2055-07 від 24.10.2007, відповідно до умов якої, за використання кредитних коштів, починаючи з 01 квітня 2014 встановлюється процентна ставка у розмірі 16,75%.

Отже, враховуючи, що станом на 20.08.2021 заборгованість по основному боргу становила 44 114,71 дол.США, а по процентам 70 126,71 дол.США, то після реєстрації права власності на нежитлове приміщення, салон краси, реконструйований з власних приміщень №3 та №4, загальною площею 141,6 кв.м, що знаходмиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за Банком, в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору №06/2055-07 від 24.10.2007, заборгованість ОСОБА_1 зменшилась та становить 40 330,17 дол.США.

Тобто заборгованість по основному боргу по Кредитному договору №06/2055-07 від 24.10.2007 у розмірі 44 114,71 дол.США була погашена повністю. А заборгованість по процентам була погашена у розмірі 29 796,54 дол.США. Оскільки, заборгованість по процентам станом на 20.08.2021 становила 70 126,71 дол.США, то 70 126,71 дол.США - 29 796,54 дол.США = 40 330,17 дол.США, що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками по особовому рахунку Позичальника.

Наголосила на рішенні Конституцийного суду України від 22.06.2022 Справа №3- 188/2020(455/20), відповідно до якого, дослідивши практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «майном» у розумінні припису статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, керуючись принципом pacta sunt servanda (договорів слід додержувати), ураховуючи приписи частини першої статті 190, абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу, усталену судову практику національних судів щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період, яка не зазнавала змін протягом 2011-2017 років, Конституційний Суд України дійшов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України.

Здійснивши аналіз сфер застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.

Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

Конституційний Суд України зауважив, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань оспорюваний припис статті 1050 Кодексу не обмежує права Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом. Відповідно, припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу не спричиняє й негативних наслідків для права Банку на ведення підприємницької діяльності, а тому є таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Представник наголосила на тому, що таким чином, нарахування процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по Кредитному договору №06/2055-07 від 24.10.2007. Наголосила на обов`язок суду врахувати рішення Конституційного суду України від 22.06.2022 Справа №3- 188/2020(455/20).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Замперечив проти задоволення зменшених позовних вимог. Подані письмові пояснення у справі підтримав. Зокрема зазначив, що з аналізу поданої 04.03.2015 року ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» позовної заяви вбачається, що в межах даної справи предметом позову є солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №06/2055к-07 від 24.10.2007 року у розмірі 53 466,64 доларів США. 27.10.2021 року правонаступником ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» AT «ТАСКОМБАНК» подано заяву про зменшення розміру позовних вимог згідно якої останній зазначив, що з огляду на погашення основного боргу за кредитним договором №06/2055к-07 від 24.10.2007 року станом на 26.10.2021 року загальна заборгованість перед Позивачем становила 40 330,17 доларів СІЛА та складалася виключно із заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченим), що підтверджується доданим розрахунком заборгованості та виписками.08.04.2022 року відповідачем в межах даної справи подані пояснення згідно яких вказувалось, що сума заборгованості за кредитним договором яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах строку позовної давності та із врахуванням раніше сплачених Позичальником сум становить 26 349, 69 доларів США. У свою чергу зазначає, що з доданого AT «ТАСКОМБАНК» розрахунку видно, що такий визначає заборгованість за кредитним договором №06/2055к-07 в сумі 111 921,75 доларів США яка складається із заборгованості по сумі кредиту, відсотках та підвищених відсотках за період з 24.10.2007 року по 29.04.2021 року, тобто за період у відношенні до якого не тільки пропущено трьох річний строк позовної давності але щодо якого навіть не ставилась вимога про повернення боргу згідно поданої позовної заяви. Додатковими поясненнями від 11.11.2022 року та заявою про зменшення позовних вимог від 27.10.2021 року Позивач фактично змінює предмет та підставу позову одночасно. Окрім цього зазначив, що відповідно до п. 4.5 кредитного договору №06/2055К-07 від 24.10.2007 року, сплата Позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №1) який є невід`ємною частиною даного договору. В подальшому, між Банком та ОСОБА_1 в період з 14.02.2008 по 25.10.2013 роки укладено ряд додаткових угод до кредитного договору №06/2055К-07 від 24.10.2007 року згідно умов яких ОСОБА_1 визначалися нові графіки платежу. Водночас, згідно останнього погодженого графіку передбаченого додатковою угодою №11 від 25.10.2013 року платежі за поточною заборгованістю ОСОБА_1 були визначені в період з 01.11.2013 року по 01.08.2019 року. Однак, 30.09.2014 року ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на адресу ОСОБА_1 подано вимогу із проханням негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором №06/2055К-07, проценти нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції на загальну суму 52 164,38 доларів США. Крім іншого, ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вказувалось, що термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Вважає, що оскільки ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» як кредитодавцем 30.09.2014 року було направлено вимогу ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту згідно ч.2 статті 1050 ЦК України, то підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 01.12.2014 року (31 день з моменту отримання вимоги від 30.09.2014 року) відсутні. Окрім цього зазначив, що визначаючи суму заборгованості у розмірі 40 330,17 доларів США, AT «ТАСКОМБАНК» виходив із віднімання від визначеної ним суми боргу за кредитним договором №06/2055К-07 - 111 921,75 доларів США, вартості нежитлового приміщення на яке було звернуто стягнення. Разом із тим згідно звіту про експертно грошову оцінку складеного суб`єктом оціночної діяльності СОД ФОП « ОСОБА_4 » вартість нежитлового приміщення на яке AT «ТАСКОМБАНК» було звернуто стягнення становить 3 870 223 гривні 00 коп. (141 766,41 доларів США станом на 15.07.2021 року). Тобто, майно на яке було звернуто стягнення на 115 416,72 доларів СІЛА перевищує суму боргу яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 за кредитним договором МД6/2055К-07 (141 766,41 - 26 349, 69 = 115 416,72).

Існування вказаної обставини слугує підставою для стягнення із AT «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 115 416,72 доларів США як різниці між фактичною сумою заборгованості та вартістю майна на яке було звернуто стягнення, однак з огляду на перебування даної справи на стадії розгляду по суті у ОСОБА_1 відсутня процесуальна можливість подати відповідний зустрічний позов. Беручи до уваги вищенаведене вважає, що є достатні мотиви стверджувати, що з огляду на здійснене AT «ТАСКОМБАНК» стягнення на предмет іпотеки дійсна сума боргу за кредитним договором №06/2055К-07 є погашеною, а відтак підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Заяви, клопотання.

14.04.2015 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

16.04.2015 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

13.05.2015 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

17.07.2015 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

01.09.2015 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

25.03.2016 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

23.02.2018 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

28.03.2018 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

28.08.2018 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

21.01.2019 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

05.09.2019 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

23.03.2021 року представником відповідача ОСОБА_5 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

28.04.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача

28.05.2021 року представником позивача подано до суду заяву про заміну сторони у справі.

24.06.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд заяви про заміну сторони без участі представника відповідача.

15.07.2021 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

01.09.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відео конференції.

27.10.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

27.10.2021 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

03.12.2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подано до суду заяву про розірвання договору про надання юридичної допомоги.

03.12.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

03.02.2022 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

22.03.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду заяву про витребування доказів.

06.04.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду пояснення.

06.04.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

16.05.2022 року представником позивача подано до суду заперечення на пояснення та підстав для застосування строків позовної давності.

09.08.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

28.09.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

15.11.2022 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення.

15.11.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

17.11.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду пояснення.

17.11.2022 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду додаткові пояснення.

07.12.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

09.12.2022 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення

31.01.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

31.01.2023 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано до суду судові дебати

29.03.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення відеоконференції.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

07.04.2015 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі та призначено справ до судового засідання.

20.10.2015 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду цивільну справу № 308/2494/15-ц передано судді Леміш О.М. для вирішення питання про обєднання.

12.01.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Леміш О.М. в задоволенні клопотання про обєднання в одне провадження для їх спільного розгляду відмовлено.

24.06.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залишено позовну заяву без руху.

03.09.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду продовжено розгляд справи.

03.09.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заяву про заміну сторони позивача задоволено.

03.10.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено провести розгляд справи в режимі відеоконференції

04.04.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено провести розгляд справи в режимі відеоконференції

Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідачів , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк»), було укладено Кредитний договір №06/2055К-07, згідно якого Банк надав Позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч дол. США 00 центів) дол. США зі сплатою 14,0 % річних , строком на 120 місяців , з кінцевим терміном повернення кредитних коштів в строк до 23.10.2017 року з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору та відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту . ( а.с. 16- 22, Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримала суму кредиту у розмірі 50000,00 Доларів США, що стверджується заявою на видачу готівки № 100_36 від 24.10.2007 року ( а.с. 23, Т.1)

Як вбачається з кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 отримала кошти від Відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

У відповідності до п. 4.4. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахуються як один день. Нарахування процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом здійснюється щомісячно.

У відповідності до п. 6.1.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно Кредитного договору.

У відповідності до п. 6.1.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язався при настанні випадків передбачених пп. 10.3.-10.4 Кредитного договору достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або інші види забезпечення) всієї заборгованості за Кредитним договором.

У відповідності до п. 9.1. Кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту, сплати процентів за користування коштами Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Пунктом 9.2. Кредитного договору - у випадку невиконання зобов`язань передбачених пп. 6.1.5.-6.1.8. Кредитного договору, Позичальник сплачує штраф в розмірі 2% від суми кредиту за кожен випадок.

У відповідності до п. 10.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору, а Позичальник зобов`язаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Як встановлено судом з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 06/1737К-07 від 24.09.2007 року, між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 24.09.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку салон краси, реконструйований з власних приміщень №3 та №4, загальною площею 141,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., зареєстрований за №9224 (а.с. 26-29 т. 1).

Як встановлено судом, що 24 жовтня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк»), було укладено додаткову угоду ( правочин) №1 до договору іпотеки від 24.09.2007 року, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення в пункт 1.1. розділу 1 договору іпотеки від 24.09.2007 року, а саме даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитних договорів : кредитного договору № 06/1737К-07 від 24.09.2007 року та кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, а також будь яких додаткових договорів до нього. (а.с. 24-25 т. 1).

Отже, забезпеченням виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, є предмет іпотеки салон краси, реконструйований з власних приміщень №3 та №4, загальною площею 141,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно «додаткової угоди (правочин) №1 від 24.10.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за реєстровим №3792, до Договору іпотеки від 24.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., за реєстровим №3224. Предмет іпотеки належить Позичальнику/Іпотекодавцю ОСОБА_1 .

Додаткова угода №1 від 14.02.2008 року до кредитного договору (додаток №1 від 14.02.2008, року до кредитного договору, додаток №2 від 14.02.2008 року до кредитного договору) Відповідно до даної додаткової угоди укладеної між ВАТ «Універсал Банк», в особі в.о. керуючого Ужгородського відділення № 1 Київської філії № 2 Білашинця І.І. та ОСОБА_1 сторони погодили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за сумою кредиту за договором становить 49 571,77 дол. США. Сторони домовились, з дати укладення цієї додаткової Угоди доповнити Договір Додатком № 1 та Додатком № 2. Сторони також погодили, що позичальник зобов`язується в строк до 01 квітня 2008 року, забезпечити укладання ОСОБА_1 додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору іпотеки від 24 жовтня 2007 року (зменшення процентної ставки по кредиту до 13% річних). ( а.с. 30- 38, Т.1)

Судом встановлено, що у зв`язку з неможливістю виконувати в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором, було укладено та підписано з Позичальником необхідні зміни до Кредитного договору та Договору іпотеки, а також укладено договір поруки, а саме:

Додаткова угода №3 від 17.08.2009 року до кредитного договору, відповідно до вказаної додаткової угоди станом на 17 серпня 2009 року фактична заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 47837,15 дол. США. Прострочена заборгованість станом на 17.08.2009 року становить 2179,44 дол. США ( а.с. 39- 46, Т.1)

Як встановлено судом, що 17.08.2009 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/ винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбаченому мовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору. ( а.с. 47- 48, Т.1)

Як встановлено судом, 17.08.2009 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до якого сторони домовились доповнити пункт 1 договору іпотеки абзацами наступного змісту:

«В будь-якому випадку , іпотекою, за цим договором іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, укладеним між боржником та іпотекодержателем, та в тому числі за наступними додатковими угодами до Основних договорів: 1) Додатковою угодою № 1 від 24 жовтня 2007 року до Основного договору № 1; 2) додатково угодою №1 від 14 лютого 2008 року до Основного договору; 3) будь-якими іншими додатковими угодами, які будуть укладені до Основного договору з моменту набрання чинності цією додатковою угодою до договору іпотеки. ( а.с. 49-50, Т.1)

Як встановлено судом, 29.12.2010 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої : станом на 29 грудня 2010 року фактична заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 48652,41 дол. США. Прострочена заборгованість станом на 29.12.2010 року становить 3401,64 дол. США. Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди сторони домовились що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов`язується здійснювати погашення Строкової заборгованості за кредитом (крім Простроченої заборгованості, вказаної в п.1.2.1 цієї додаткової угоди), а також на наступних умовах. Відповідно до п. 1.3.1 додаткової угоди сторони домовились що позичальник зобов`язаний повернути строкову заборгованість за кредитом у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди (з врахуванням умов п 1.3.4. цієї Додаткової угоди), якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або цієї Додаткової угоди та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. ( а.с. 51-58, Т.1)

Як встановлено судом, 29.12.2010 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились, щодо розміру плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/ винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо), ( а.с. 59-60, Т.1)

Як встановлено судом, 29.12.2010 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до якого сторони домовились доповнити пункт 1.1 договору іпотеки абзацами наступного змісту:

«В будь-якому випадку , іпотекою, за цим договором іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, укладеним між боржником та іпотеко держателем, та в тому числі за наступними додатковими угодами до Основних договорів: 1) Додатковою угодою № 1 від 14 лютого 2008 року до Основного договору № 1; 2) додатковою угодою №3 від 17 серпня 2009 року до Основного договору; 3) додатковою угодою №4 від 17 серпня 2009 року до Основного договору; 4) додатковою угодою №5 від 29 грудня 2010 року до Основного договору; 5) додатковою угодою №6 від 29 грудня 2010 року до Основного договору; 6) будь-якими іншими додатковими угодами, які будуть укладені до Основного договору з моменту набарнн6я чинності цією додатковою угодою до договору іпотеки. ( а.с. 61-62, Т.1)

Як встановлено судом, 24.02.2012 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились, що станом на 24 лютого 2012 року фактична заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 45660,64 дол. США. Заборгованість минулих періодів , що є непогашеною станом на 24.02.2012 року становить 992,68 дол. США; Пунктом 1.3.1 встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути строкову заборгованість за кредитом у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди (з врахуванням умов п 1.3.4. цієї Додаткової угоди), якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або цієї Додаткової угоди та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. ( а.с. 63-72, Т.1)

Як встановлено судом, 24.02.2012 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 8 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились щодо розміру плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/ винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбаченому мовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору. ( а.с. 73-74, Т.1)

Як встановлено судом, 18.12.2012 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 9 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої станом на 18 грудня 2012 року фактична заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 48008,51 дол. США. Заборгованість минулих періодів що є непогашеною станом на 18.12.2012 року становить 3389,40 дол. США ( а.с. 75-78,Т.1)

Як встановлено судом, 18.12.2012 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 10 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились, щодо розміру плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/ винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбаченому мовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору. ( а.с. 79-80,Т.1)

Як встановлено судом, 18.12.2012 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до якого сторони погодили, що іпотекою за договором іпотеки, в доповнення до того, що було обумовлено такому договорі іпотеки 06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, укладеним між іпотеко держателем та боржником. При цьому основний договір включає в себе будь-які додаткові угоди до основного договору, зокрема, але не виключно: 1) Додатковою угодою № 1 від 14 лютого 2008 року до Основного договору № 1; 2) додатковою угодою №3 від 17 серпня 2009 року до Основного договору; 3) додатковою угодою №4 від 17 серпня 2009 року до Основного договору; 4) додатковою угодою №5 від 29 грудня 2010 року до Основного договору; 5) додатковою угодою №6 від 29 грудня 2010 року до Основного договору; 6) додатковою угодою №7 від 24 лютого 2012 року до Основного договору; 7) додатковою угодою №8 від 24 лютого 2012 року до Основного договору; 8) додатковою угодою №9 від 18 грудня 2012 року до Основного договору; 9) додатковою угодою №10 від 18 грудня 2012 року до Основного договору; будь-якими іншими додатковими угодами, які будуть укладені до Основного договору з моменту набарнн6я чинності цією додатковою угодою до договору іпотеки.( а.с. 81-82,Т.1)

Як встановлено судом, 25.10.2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 11 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились, що станом на 25 жовтня 2013 року фактична заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 48634,96 дол. США. Заборгованість минулих періодів, що є непогашеною станом на 25.10.2013 року 5531,76 дол. США. Відповідно до п. 16 додаткової угоди № 11 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, кінцевий термін погашення 01.08.2019 року .( а.с. 83-90,Т.1)

Як встановлено судом, 25.10.2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду № 12 до кредитного договору №06/2055К-07 від 24 жовтня 2007 року, відповідно до якої сторони домовились щодо розміру плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/ винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбаченому мовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору. .( а.с. 91-92,Т.1)

Окрім цього , в забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 25.10.2013 р. , згідно умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, відповідачі по справі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. ( а.с. 94-101, Т.1)

Як встановлено судом, 25.10.2013 року між фізичною особою ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк», було укладено додаткову угоду до договору поруки №06/2055П від 24.02.2012 року, відповідно до якого ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 домовились про наступне: сторони дійшли згоди розірвати договір з 25 жовтня 2013 року. ( а.с. 93, Т.1)

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Позивач свої зобовязання за кредитною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000,00 дол. США.

Однак, як стверджує позивач , у порушення умов договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на на 26.10.2021 року загальна сума заборгованості відповідачів перед банком становить 40 330,17 дол. США заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені), що стверджується розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи, а саме до заяви про зменшення позовних вимог.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.09.2014 року директором Департаменту по управлінню дебіторською заборгованістю ПАТ «Універсал Банк» Лугова О. було надіслано вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентами, нарахованими за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань, а також зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням витрат, пов`язаних із сплатою судового збору та витратами виконавчого провадження ( а.с. 102-107, Т.1)

Як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали вимогу Банку 14.10.2014 року ( а.с. 103,105. Т.1)

29.04.2021 року між АТ «Універсал Банк» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № НІ/11/2-Ф , відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «Універсал Банк» , в тому числі і до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором №06/2055К-07 від 24.10.2007 року.

Доданим до матеріалів справи витягом з реєстру прав вимоги (додаток № 1) до договору відступлення прав вимоги від 29.04.2021 року підтверджується, що до переліку кредитних договорів, які включені до додатку № 1, увійшов кредитний договір №06/2055К-07 від 24.10.2007 року, укладений з відповідачем ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ст. ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до Договору про відступлення прав вимоги та чинного законодавства України АТ «ТАСКОМБАНК» набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямоне вста-новлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорю-ваний правочин).

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 1048 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.04.2021 року заборгованість ОСОБА_1 , перед банком становила 111921,75 дол. США, з яких: 44114,71 дол. США сума основного боргу та 67 807,04 дол. США відсотки. ( а.с. 85, Т.3)

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернув стягнення на предмети іпотеки, переданий як забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором в позасудовому порядку , шляхом реєстрації права власності, а саме 20 серпня 2021 року АТ «Таскомбанк» в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмети іпотеки, передані як забезпечення виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором № 06/2055К-07 від 24.10.2007 року, шляхом реєстрації права власності.

Наведене стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 271558905 від 20.08.2021 року, відповідно до якого власником (1/1 частки) нежитлового приміщення, салон краси, реконструйований з власних приміщень №3 та № 4, за адресою АДРЕСА_1 є АТ «Таскомбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вартість предмету іпотечного договору на момент набуття АТ «Таскомбанк» права власності на них була визначена на підставі висновку про вартість предмета іпотеки.

З урахуванням прийняття банком у власність іпотечного майна позивач зменшив позовні вимоги та заявив до стягнення з відповідачів солідарно заборгованість яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.08.2021 року становить: 40330,17 дол. США заборгованість по відсоткам.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Представник позивача вказує, що станом на 26.10.2021 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №06/2055-07 від 24.10.2007, в розмірі 40330,17 доларів США, з яких : заборгованість по відсотках ( в т.ч. прострочені) в сумі 40 330,17 дол. США, що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи, зокрема до заяви про зменшення позовних вимог.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, за кредитним договором за період з 01.04.2014 року по 20.08.2021 року, ( цей період вказав і представник позивача в судовому засіданні) суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивачем 30.09.2014 року пред`явлено до позичальника вимогу в тому числі і про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 13.11.2014 року ( 31 день з моменту отримання вимоги від 30.09.2014 року) по 20.08.2021 року є безпідставним.

Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється.

Зважаючи на правові висновки викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на переконання суду позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування .

Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України .

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Водночас при прийнятті рішення , суд враховує правові висновки викладені Конституційним Судом України в своєму рішенні від 22.06.2022 року (Справа № 3-188/2020(455/20))

У цьому Рішенні, перевіряючи на відповідність Конституції України припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, Конституційний Суд України вказав, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними.

Обов`язковість умов договору превалює над загальними нормами права, якщо такі умови не порушують загальних принципів та засад у цьому випадку цивільного законодавства.

Про такий пріоритет ідеться і в мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022 у справі №3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, у пункті 7 якого зазначено, що аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 ЦК України свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 ЦК України визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.

Конституційний Суд України вказав, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі.

Аналізуючи приписи статей 8, 41 Конституції України, Кодексу, Закону України „Про банки і банківську діяльність, ураховуючи юридичні позиції Конституційного Суду України, практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття „майно в розумінні припису статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), вважає, що „легітимні очікування на отримання процентів за кредитом є аспектом права власності, набутого у відповідності до закону та захист якого гарантується Конституцією України (ст. 41), і стверджує, що „положення першого речення частини першої статті 1050 Цивільного Кодексу України обмежує Банк в отриманні нарахованих процентів за користування позикою моментом настання терміну повернення позики, а не зарахуванням грошової суми, що позичалася на банківський рахунок кредитора.

Припис першого речення частини першої статті 1050 Кодексу „обмежує Позикодавця (після настання дати повернення позики) отримувати проценти за кредитами , в результаті чого Позикодавця було протиправно позбавлено права власності набутого у відповідності до закону (ст. 41 Основного Закону Держави), обмежено його право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України), а тому, вказана стаття Цивільного Кодексу України, є неконституційною.

Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629).

Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 Кодексу „за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, за кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 Кодексу в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу, який застосовується до кредитного договору на підставі частини другої статті 1054 Кодексу, установлює, що за загальним правилом проценти як плату за користування грошовими коштами виплачують щомісяця до дня повернення позики, якщо сторони в договорі не досягли іншої домовленості. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування позиченої грошової суми на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 Кодексу).

Банк та Позичальник, укладаючи Кредитний договір, домовились, що проценти як плата за користування грошовими коштами (кредитом) будуть нараховані, а відповідно мають бути виплачені до дня повернення кредиту. Тобто в Кредитному договорі сторони відтворили загальне правило, що його встановлено приписом абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу.

Така домовленість сторін Кредитного договору, означає, що Банк із дати укладення Кредитного договору очікував на отримання процентів як плати за користування кредитом до дня його фактичного повернення і що в разі неповернення Позичальником кредиту у строк, обумовлений Кредитним договором, Банк мав право вимагати сплати процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період - після настання дати повернення кредиту до дня його фактичного повернення.

Європейський суд із прав людини „вимогу розглядає як „актив. У своїх рішеннях він неодноразово наголошував, що якщо майновий інтерес має характер вимоги, його можна вважати „активом, а особу, якій він належить, можна вважати такою, що має „правомірні очікування на його отримання тоді, коли цей майновий інтерес має достатні підстави в національному праві, наприклад, якщо існує усталена судова практика національних судів, що підтверджує його наявність [рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 28 вересня 2004 року (заява № 44912/98), § 52; у справі Anheuser-Busch Inc. v. Portugal від 11 січня 2007 року (заява № 73049/01), § 65].

Оцінюючи підстави, що є в національному праві, для визнання очікувань Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом до дня його фактичного повернення правомірними, Конституційний Суд України зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 190 Кодексу майном як особливим об`єктом є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. До майнових прав належать, зокрема, права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).

Проценти за користування кредитом - це певна грошова сума, яку позичальник має сплатити кредитодавцеві за умовами кредитного договору, а кредитодавець відповідно має право вимагати сплати йому такої суми грошових коштів (процентів). Це право вимоги на отримання процентів за користування кредитом належить до майнових прав і підлягає вираженню в грошовому еквіваленті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, як своїх зобов`язань за кредитним договором відповідачі добровільно не виконують належним чином, але як боржники вони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від відповідачів сплати процентів.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором , суд враховує правову позицію, яка викладена Конституцийним судом України від 22.06.2022 Справа №3- 188/2020(455/20)

Відповідно до п.12 Постанови №5 Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року "у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК".

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором.

Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника та поручителя суми заборгованості за процентами в солідарному порядку.

Щодо заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності

Оцінюючи заяву представника відповідачів про застосування строків позовної давності, суд прийшов до висновку, що за приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із цим, згідно роз`яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

При цьому, в судовому засіданні не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідачів, з огляду на наступне.

Заява про застосування строків позовної давності обґрунтована тим, що позивач звернувся із позовною заявою до суду 04.03.2015, а оскільки по кредитному договору здійснювалися щомісячні платежі, тому є підстави для застосування строку позовної давності по відношенні до суми заборгованості, яка виникла за період з 24.10.2007 по 01.03.2012 року.

Однак згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, позичальник перестав виконувати зобов`язання по сплаті суми кредиту 01.03.2014 ,а по сплаті процентів 01.04.2014 року.

Тобто, у даній справі, позивач міг пред`явити позов до боржників протягом трьох років, починаючи від дати невиконання позичальником зобов`язання із поверненням суми кредиту (з 01.03.2014) та зобовязання із не сплати процентів по кредиту (з 01.04.2014).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною у мовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог з підстав неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, що є самостійною і достатньою підставою для стягнення боргу, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи правову позицію викладену у рішенні Конституцийного суду України від 22.06.2022 Справа №3- 188/2020(455/20) , суд приходить до висновку, про задоволення зменшених позовних вимог.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 623, 624, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ:

Зменшені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №06/2055К-07 від 24.10.2007 року - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором №06/2055К-07 від «24» жовтня 2007 року в розмірі 40 330,17 дол. США (сорок тисяч тристо тридцять дол. США, 17 центів).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - АТ «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30, код ЄДРПОУ: 09806443);

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 );

Дата складання повного тексту судового рішення - 19.04.2023 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца