Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6924/21
Номер провадження2/711/447/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Рой Олега Володимировича до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договорів купівлі - продажу квартири,-

встановив:

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Рой О.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договорів купівлі - продажу квартири.

Позов обґрунтовує тим, що у травні 2019 року ОСОБА_1 вів переговори та досягнув домовленості із ОСОБА_5 щодо продажу йому квартири АДРЕСА_1 . Такі домовленості ним були досягнуті при свідку - ОСОБА_7 .

24.05.2019 року ОСОБА_1 передав грошові кошти у сумі 683000 гривень ОСОБА_5 за продаж квартири АДРЕСА_1 . Грошові кошти було передано ОСОБА_1 ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_7 .

Такі обставини справи підтверджуються нотаріально засвідченою 18.10.2021 року заявою продавця ОСОБА_5 .

Проте, 24.05.2019 року ОСОБА_3 , використовуючи довіру ОСОБА_1 була зазначена у договорі, та було укладено договір купівлі-продажу ОСОБА_5 із ОСОБА_3 , за яким нібито остання купила у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , проте такий договір є недійним в частині покупця.

У договір купівлі продажу від 24.05.2019 ОСОБА_3 була вписана формально та договір є удаваним, оскільки грошові кошти ОСОБА_5 за квартиру АДРЕСА_1 не передавала, тобто не розраховувалась за договором від 24.05.2019 року, перемовини та домовленості із продавцем не здійснювала, а тому незаконно набула право власності на вказану квартиру.

ОСОБА_3 не мала грошових коштів для купівлі квартири, оскільки не працювала протягом тривалого терміну та коштів не мала, таких доходів не втримувала, а фактично перебувала на утриманні позивача.

Такі обставини справи підтверджуються нотаріально засвідченою 18.10.2021 року заявою продавця ОСОБА_5 .

Вважає, що договір купівлі - продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим № 4615, укладений 24.05.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є недійсним у частині покупця, а право покупця має бути переведено за цим договором на ОСОБА_1 .

Частинами 1,3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним і оспорюваний правочин)

Згідно із частиною 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а з разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положеннями ст.217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Крім того, статті 234, 235 ЦК України передбачають, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивачем обґрунтовується визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Додатково позивачем вказується, що наданими доказами, обгрунтуваннями та матеріально-правовою базою підтверджується факт укладення правочину (договору від 24.05.2019 року) який є удаваним; воля сторін в удаваному правочині (договорі від 24.05.2019 року) була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настали між сторонами інші права та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Просить суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 24.05.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір купівлі - продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим № 4615, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рой О.В. про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рой О.В. до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2022 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

14.03.2022 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Також зазначив, що на його думку між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 існує змова з метою спроби заволодіти спірною квартирою.

15.03.2022 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_5 про визнання позовних вимог.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.04.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача від 25.10.2021 року (подане разом із позовною заявою) про витребування доказів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.04.2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача від 25.10.2021 року (подане разом із позовною заявою) про виклик свідків.

20.04.2022 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла відповідь представника позивача на відзив ОСОБА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2022 року відмовлено у прийнятті визнання ОСОБА_5 позову ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката - Рой Олега Володимировича до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири. Закрите підготовче провадження у цивільній справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що 24.05.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири.

Згідно п.1 вказаного договору ОСОБА_5 (продавець) передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 (покупець) приймає її і сплачує за неї обумовлену грошову суму.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом. позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу є удаваним з тієї підстави, що насправді покупцем є інша особа, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.25 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 576/564/21 (провадження № 61-19258св21) вказано, що: «якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України). За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року в справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року в справі № 742/1913/15 (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року в справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року в справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20) та підтримані у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20).

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 357/3132/15-ц для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви додані нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 18.10.2021 року та копія розписки ОСОБА_5 .

Так, в заяві ОСОБА_5 , яка посвідчена Висоцькою С.І., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 18.10.2021 року, копія якої додана до позовної заяви, зазначено, що він, підтверджує те, що продавав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , як покупцю, за 683 000 грн. та підтверджує, що саме ОСОБА_1 передав йому грошові кошти у сумі 683000 грн. за купівлю квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Також засвідчує, що факт досягнення його домовленості 24.05.2019 року щодо продажу квартири АДРЕСА_1 із ОСОБА_1 , та передача йому грошових коштів за квартиру у сумі 683000 грн. було здійснено ОСОБА_1 у присутності свідка - ОСОБА_7 .

З копії розписки (без дати складання) вбачається, що ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), проживаючий за адресою АДРЕСА_3 , підтверджує, що 24 травня 2019 року отримав особисто від ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошові кошти розміром 683000 грн. за продаж йому квартири по АДРЕСА_2 , площею 101 кв.м. Грошові кошти 683000 грн. було передано у присутності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані документи не можуть вважатися належними та достовірним доказами того, що покупцем за договором купівлі-продажу квартир від 24.05.2019 року є саме позивач, оскільки відповідно до п.3 договору купівлі-продажу зазначено, що продаж. що є дійсним наміром сторін, вчинено за 683000 грн., які ОСОБА_8 сплатила а ОСОБА_9 отримав, ще до підписання цього договору. Своїм підписом під цим договором ОСОБА_9 підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо ОСОБА_8 будь-яких претензій фінансового характеру.

Також суд враховує, що вказана заява складена ОСОБА_9 18.10.2021 року, безпосередньо перед зверненням до суду із вказаним позовом.

Крім цього слід зазначити, що в договорі купівлі-продажу квартири від 24.05.2019 року зазначено, що укладаючи вказаний договір, сторони діють добровільно, перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіють українською мовою

Як вбачається з пункту 5 договору купівлі-продажу, продавець свідчить, що згадана в договорі квартира на момент укладення цього договору не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою ( в тому числі податковою), забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб (у тому числі за договорами найму чи шлюбними контрактами), як у межах так і за межами України немає, завдатків за цю квартиру від інших осіб не отримано, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена.

Як вбачається з п.8 договору, сторони, що підписалися, підтверджують, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено належними доказами, що між сторонами виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу квартири від 24.05.2019 року.

Отже, укладаючи договір купівлі-продажу сторони повністю усвідомлювали, що укладають саме договір купілі-продажу, а не будь-який інший договір, позивач ОСОБА_1 , не будучи стороною договору не обґрунтував удаваності договору купівлі-продажу з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, та що воля обох сторін одночасно була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між сторонами правочином.

Також суд враховує, що тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що:

(1) удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону;

(2) у статті 235 ЦК України не передбачається можливості застосування інших правових наслідків удаваності правочину, крім поширення на правовідносини сторін норм, що регулюють прихований правочин;

(3) кваліфікація правочину як удаваного у частині неможлива без урахування положень статті 217 ЦК України, якою передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Втім, щодо недійсності в частині сторони правочину навіть гіпотетично неможливо припустити, що цей правочин був би вчинений;

(4) нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Вказане повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову

На підставі наведеного, ст.ст. 202,203,215,235 ЦК України, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-84, 141, 259, 263- 265, 268, 270 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), в особі представника - адвоката - Рой Олега Володимировича (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001202 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання частково недійсним договорів купівлі - продажу квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 01.06.2023 року.

Головуючий: Р. В. Демчик