Справа № 594/1407/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

з участю секретаря: Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Кондратюк Руслан Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6781, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 25.02.2020 щодо звернення з неї заборгованості за кредитним договором №014/0698/82/0063716 від 26.07.2013, а також стягнути в її користь з відповідача неправомірно стягнуті кошти у розмірі 32131, 67 грн. Вказала, що на підставі цього виконавчого напису, 23.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. відкрито виконавче провадження №61616457. Вказану постанову не отримувала, а 12.10.2023 самостійно через сайт Міністерства юстиції ознайомилась із виконавчим провадженням та виконавчим написом. Ознайомившись із виконавчим написом, встановила, що нотаріус неправильно зазначила місце її народження та реєстрації.

26.07.2013 між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0698/82/0063716 строком на 72 місяці з дати надання кредиту, до 26.07.2019 включно. Однак про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» права вимоги за кредитним договором, вона не була обізнаною, оскільки всупереч положень договору, її про це не повідомляли.

Також зазначила, що з приводу встановлення природи заборгованості, вона звернулася до відповідача та з`ясувала, що виконавчий напис нотаріуса був здійснений за зобов`язанням за вказаним кредитним договором, проте при здійсненні виконавчого напису, нотаріусом не враховано або не витребувано копії меморіальних ордерів кредитора про списання з її рахунку коштів для погашення кредиту до моменту відступлення прав вимог за кредитним договором. Адже платежі з погашення кредиту списувались з її рахунку № НОМЕР_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно графіку погашення кредиту. Тому їй незрозуміла сума 34888, 62 грн, яка зазначена у виконавчому проваджені, адже сума тіла кредиту разом із відсотками становила 34809 грн згідно договору.

Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. винесені постанови про арешт коштів боржника ВП №61616457 від 20.05.2020 та про арешт майна боржника від 23.03.2020 ВП №61616457, за якими з її рахунків стягнуті кошти в сумі 32 131,67 грн на користь відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

Із сумою заборгованості вказаною у виконавчому написі вона не погоджується, така не є безспірною, тому що на її адресу не надходила вимога повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу, не надходило повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до відповідача, а виконавчий напис здійснений на підставі розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, але аж ніяк не на підставі виписки з рахунку боржника.

Зазначила, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована, тощо, а відтак і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Поряд з тим зазначила, що нотаріус не дотримався вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису щодо безспірної заборгованості, що завдало їй матеріальної шкоди у зв`язку із стягненням суми 32 131, 67 грн приватним виконавцем Кондратюком Р.В. з усіх рахунків, які були наявні у неї, а саме: в сумі 12 131, 67 грн (із заробітної плати та допомоги по безробіттю), 20 000 грн одноразова матеріальна допомога від Борщівської міської ради особам, які постраждали від негоди. Дані кошти були стягненні з неї на користь відповідача безпідставно, а тому також просила стягнути з відповідача вказані кошти, крім того і понесені нею судові витрати на сплату судового збору.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року задоволено заяву позивачки про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинений 25.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №6781.

Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідач повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримав 24.10.2023, однак на момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було.

Від третьої особи, будь яких заяв чи клопотань, а також заперечень щодо позову, не надходило.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 25 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6781 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 014/0698/82/0063716 від 26 липня 2013 року, укладеним нею із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», на підставі Договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-КА, укладеного 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», за період з 20 липня 2017 року по 12 листопада 2019 року в розмірі 34588, 62 грн, в тому числі: 24057, 21 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 10531, 41 грн простроченої заборгованості за процентами, крім цього 300 грн - за вчинення виконавчого напису.

У виконавчому написі зроблено відмітку, що виконавчий напис вчинено двадцять п`ятого лютого дві тисячі двадцятого року, він набирає чинності з дати вчинення та має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця протягом року з дня його вчинення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. від 23 березня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 25 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6781 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 34888, 62 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд».

За загальним правилом, визначеним ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Тобто, на сьогоднішній день редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0698/82/0063716, укладений 26 липня 2013 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-КА від 02 жовтня 2019 року, є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», не був нотаріально посвідчений, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В матеріалах справи відсутні дані про направлення повідомлення позивачці ОСОБА_1 про порушення нею основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості за вище зазначеним кредитним договором. Суду не надано доказів про отримання ОСОБА_1 цього повідомлення.

Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

У спорі, який виник заборгованість ОСОБА_1 є спірною, оскільки позивачка її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, як встановлено судом, на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. 23 березня 2020 року відкрито виконавче провадження. Також останнім, винесені постанови про арешт коштів боржника ВП №61616457 від 20.05.2020 та про арешт майна боржника від 23.03.2020 ВП №61616457, за якими з рахунків позивачки стягнуті кошти в сумі 32 131, 67 грн на користь відповідача.

Позивачка просить такі стягнути з відповідача в її користь, у зв`язку із безпідставним їх набуття та збереження.

З такими аргументами позивачки суд погоджується, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивачки) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21).

Відтак, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 32131, 67 грн, що стягнуті з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а тому, отримані відповідачем кошти, підлягають поверненню позивачці, відповідно до статті 1212 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу, що обставини наявності або відсутності заборгованості позивачки перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).

За вказаних обставин, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, і відпадала правова підстава для отримання відповідачем вказаних грошових коштів, суд дійшов до переконання, що грошові кошти у розмірі 32131, 67 грн, які були стягнуті на користь відповідача при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса, підлягають поверненню позивачці.

В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею при поданні позову до суду судовий збір в сумі 1073, 60 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536, 80 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 95, 141, 142, 200, 206, 263, 265, 268, 273 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, 25 лютого 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 6781, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0698/82/0063716 від 26 липня 2013 року, укладеним нею із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», на підставі Договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-КА, укладеного 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», за період з 20 липня 2017 року по 12 листопада 2019 року в розмірі 34588, 62 грн, в тому числі: 24057, 21 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 10531, 41 грн простроченої заборгованості за процентами, крім цього 300 грн - за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» на користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті грошові кошти у розмірі 32131 (тридцять дві тисячі сто тридцять одну) грн 67 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2023 року у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинений 25.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №6781, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» в користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 1073, 60 грн за подання позовної заяви до суду та 536, 80 грн судового збору, сплаченого нею при поданні до суду заяви про забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», місцезнаходження: м.Київ вул.Саксаганського, 14, оф. 301, ідентифікаційний код юридичної особи: 42642578.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Кондратюк Руслан Вікторович, м.Кременець вул.Шевченка, 19б/1 Тернопільської області.

Суддя: