Справа №359/1980/23
Провадження №2/359/1277/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів Волошиної Ю.Г.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 6 листопада 2020 року між ним та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради був укладений контракт, на підставі якого позивач був призначений на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1 (далі УМКП 1). Рішенням Бориспільської міської ради №1939-26-VІІІ від 26 липня 2022 року УМКП 1 було реорганізовано шляхом приєднання до КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління». Рішенням Бориспільської міської ради №2291-34-VІІІ від 20 січня 2023 року КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» було перейменовано в КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль». Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. ОСОБА_1 посилається на те, що його вивільнення з роботи було проведено з численними порушеннями закону. Зокрема, позивач не був попереджений про наступне вивільнення, йому не було запропоновано жодної посади для переведення. Крім того, в контракті від 6 листопада 2020 року не передбачено можливості дострокового звільнення ОСОБА_1 у разі реорганізації підприємства. Незаконне звільнення позивача призвело до моральних страждань, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Тому ОСОБА_1 просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року; поновити його на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль»; стягнути з КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 січня 2023 року до дня ухвалення судового рішення та стягнути з Бориспільської міської ради моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

2. Інформація про рух цивільної справи.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2023 року (а.с.57-58) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 6 березня 2023 року (а.с.59) позов, пред`явлений ОСОБА_1 , було залишено без руху.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 березня 2023 року (а.с.86) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 травня 2023 року (а.с.170-171) до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, був залучений ОСОБА_3 .

3. Ставлення учасників процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

Представник Бориспільської міської ради та виконавчого комітету Бориспільської міської ради Волошина Ю.Г. не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що ОСОБА_1 був членом комісії з реорганізації УМКП 1 і був ознайомлений з наказом ГУ ЖКГ про майбутнє вивільнення працівників УМКП 1, що і було фактичним попередженням про звільнення позивача. З розпорядженням про звільнення ОСОБА_1 ознайомився 26 січня 2023 року і жодних заперечень не висловлював. Ці обставини свідчать про те, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням порядку, передбаченого законом. Позивач не може бути поновлений у КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», оскільки він не працював у вказаному підприємстві. Крім того, Бориспільська міська рада не є належним відповідачем за вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки вона не порушувала жодних прав ОСОБА_1 . Позивач також не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань. Тому представник відповідачів ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль» не з`явився у судове засідання, направив на адресу суду відзив (а.с.119-120), в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Бориспільський міський голова Борисенко В.К. та третя особа ОСОБА_3 також не з`явились у судове засідання, у відзивах (а.с.102, 187) просили розглянути справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

6 листопада 2020 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради уклав з ОСОБА_1 контракт (а.с.17-24), на підставі якого позивач був призначений на посаду директора УМКП 1.

Рішенням Бориспільської міської ради №1939-26-VІІІ від 26 липня 2022 року (а.с.110) УМКП 1 було реорганізовано шляхом приєднання до КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління». Рішенням Бориспільської міської ради №2291-34-VІІІ від 20 січня 2023 року (а.с.104) КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» було перейменовано в КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль».

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року (а.с.25) ОСОБА_1 був звільнений з посади директора УМКП 1 у зв`язку із реорганізацією підприємства, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Спірні правовідносини регулюються главою ІІІ «Трудовий договір» та главою XV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а) щодо дотримання порядку вивільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правилом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Наведені правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 7 квітня 2021 року у справі №444/2600/19 (провадження №61-13999св20), від 22 липня 2021 року у справі №456/57/20 (провадження №61-6288св21), від 23 липня 2021 року у справі №766/12805/19 (провадження №61-7098св21), від 27 серпня 2021 року у справі №712/10548/19 (провадження №61-10299св21), від 9 грудня 2021 року у справі №646/2661/20 (провадження № 61-7496св21), від 24 січня 2022 року у справі №358/404/20 (провадження № 61-15621св21).

б) щодо відшкодування середнього заробітку та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження №14-61 цс18) та Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі №705/3876/18 (провадження №61-697св20) відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо скасування розпорядження та поновлення позивача на роботі.

Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідачів ОСОБА_4 не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був персонально попереджений про вивільнення з роботи. В матеріалах цивільної справи містяться лише копії наказу ГУ ЖКГ №211 від 26 жовтня 2022 року (а.с.114, 196), яким на позивача був покладений обов`язок попередити працівників УМКП 1 про їх майбутнє вивільнення. Однак в змісті вказаного наказу відсутні відомості про звільнення самого ОСОБА_1 з посади директора УМКП 1. Тому його ознайомлення з наказом ГУ ЖКГ №211 від 26 жовтня 2022 року не свідчить про попередження позивача про звільнення з роботи та виконання виконавчим комітетом Бориспільської міської ради обов`язку, передбаченого ч.1 ст.492 КЗпП України. Навпаки, пунктом 4.5 рішення Бориспільської міської ради №1939-26-VІІІ від 26 липня 2022 року було передбачено звільнення з роботи всіх працівників УМКП 1 за виключенням працівників, зайнятих у роботі з реорганізації. Згідно з додатком до вказаного рішення органу місцевого самоврядування (а.с.111) ОСОБА_1 був включений до складу комісії з реорганізації УМКП 1. Ця обставина свідчить про те, що позивач навіть не підлягав попередженню про вивільнення з роботи.

В матеріалах цивільної справи також відсутні жодні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу. Ця обставина свідчить про те, що виконавчий комітет Бориспільської міської ради не виконав обов`язок, передбачений ч.3 ст.492 КЗпП України. Тому звільнення позивача з роботи було здійснено з суцільними порушеннями порядку, передбаченого законодавством про працю.

З огляду на це суд висновує, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача на працю належить визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року та поновити ОСОБА_1 на посаду директора УМКП 1. Водночас, як вбачається з диспозиції норми, передбаченої ч.1 ст.235 КЗпП України, незаконно звільнений працівник підлягає поновленню виключно на попередній роботі. Крім того, позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль». Ця обставина свідчить про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль». Тому у задоволені позову в частині цієї вимоги слід відмовити.

б. щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був незаконно звільнений з роботи, на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України у нього виникло право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Очевидно, що звільнення позивача з роботи призвело до того, що він зазнав душевні переживання. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 була також заподіяна моральна шкода. Однак обов`язок щодо відшкодування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди покладається на роботодавця. Зі змісту п.1.2 контракту від 6 листопада 2020 року (а.с.17) вбачається, що трудові відносинивиникли між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради. Ця обставина свідчить про те, що роботодавцем позивача є саме виконавчий комітет Бориспільської міської ради, а не Бориспільська міська рада або КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль». Вказані юридичні особи не порушували право ОСОБА_1 на працю.

Аналіз наведених обставин свідчить про те, що Бориспільська міська рада та КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль» не є належними відповідачами в розумінні ст.51 ЦПК України. Зі змісту протоколу судового засідання від 23 травня 2023 року (а.с.172-179) вбачається, що у виконання ч.5 ст.12 ЦПК України суд роз`яснював ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 право визначитись із належним відповідачем за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Однак вказані учасники судового процесу утримались від вжиття цього процесуального заходу та не заявили означені позовні вимоги до належного відповідача виконавчого комітету Бориспільської міської ради.

З огляду на це суд висновує, що відсутні підстави для стягнення з КП «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а з Бориспільської міської ради моральної шкоди. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог належить відмовити також.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок за вимогу про стягнення моральної шкоди. Ця обставина підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №6834/з3 від 13 березня 2023 року (а.с.65). Однак у задоволенні позову в частині цієї вимоги відмовлено. Тому підстави для відшкодування позивачу вказаних судових витрат відсутні.

На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору в розмірі 2147 гривень 20 копійок (1073,60 х 2) за дві вимоги немайнового характеру: а саме, про визнання незаконним та скасування розпорядження, а також про поновлення на роботі. Пред`явлений позов в частині цих вимог задоволений.

З огляду на це суд висновує, що з виконавчого комітету Бориспільської міської ради в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2147 гривень 20 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича №24-ОС від 26 січня 2023 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Управляючого муніципального комунального підприємства 1 з 26 січня 2023 року.

У задоволенні позову в частині вимог про поновлення на посаді директора комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім Бориспіль», а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Бориспільської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 2147 гривень 20 копійок.

Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі допустити до негайного виконання.

Повний текст рішення складений 12 червня 2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта