Справа №489/5269/20
Провадження №2/487/158/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Кузьменко В.В., за участю:секретаря судового засідання Рафальської Т.В., розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2021 року з Ленінського районного суду м. Миколаєва до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій просив визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину зупиночного комплексу, загальною площею 18,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (район Центрального міського стадіону) та на 1/2 частину зупиночного комплексу, загальнею площею 31,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Компенсувати 1/2 вартості зупиночного комплексу, загальною площею 18,90 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (район Центрального міського стадіону) та 1/2 частину зупиночного комплексу, загальнею площею 31,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 722 822,50 гривень.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У статті 124Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої ст.18Закону Українивід 02червня 2016року №1402-VIII«Про судоустрійі статуссуддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною першою статті 19ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2018 року в цивільній справі № 461/12052/15-ц, провадження № 14-14цс18, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Це правило є загальним.

З доданих до позову матеріалів вбачається, що спірний зупиночний комплекс перебуває у розпорядженні Абремко П.О., як фізичної особи-підприємця, на підставі договору купівлі-продажу малої архітектурної форми №2 від 18.06.2009 року.

Предметом даного спору є спір щодо права власності на зупиночний комплекс за адресою: м. Миколаїв, Заводський район, просп. Центральний ( район Центрального міського стадіону) та зупиночний комплекс за адресою: м. Миколаїв, Заводський район, вул. Озерна ріг вул. Лазурна.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Із урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18(провадження № 14-170цс19), постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та його належить розглядати в порядку господарського судочинства,а відтак провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.133, 247, 255,256,259,260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності- закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В.Кузьменко