ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1117/22

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1420/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року (місце ухвалення м. Бахмач) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та застосування правових наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та застосування правових наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову посилався на те, що 02.04.2021 ухвалою суду у виконавчих провадженнях № 39364560 та № 64511557 про збільшення грошових вимог в порядку ст. 625 ч. 2 ЦПК України на користь ОСОБА_1 стягувача ОСОБА_5 замінено на ОСОБА_2 відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29.01.2021 до умов якого ОСОБА_5 відступила ОСОБА_2 право вимоги, належне їй на підставі виконавчих листів № 2-1313 та № 2/728/373/20, що становить 99 000, 06 грн.

Довіреністю від 27.07.2015 ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником з усіма належними повноваженнями у всіх без винятку підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування по всіх категоріях справ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Під час ознайомлення позивача з матеріалами цивільної справи № 728/1132/20 з`ясувалось, що підписи ОСОБА_5 у договорі про відступлення права вимоги від 29.01.2021 та у довіреності від 27.07.2015 суттєво відрізняються.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що оскільки договір про відступлення права вимоги від 27.07.2015 підписаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, він є недійсним і не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю.

З посиланням на ст. 203, 207, 215, 216, 512, ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 432, 513 ЦПК України позивач у позові просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 29.01.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , за яким ОСОБА_5 відступила ОСОБА_2 право стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 99 000, 60 грн та застосувати правові наслідки недійсності вказаного договору про відступлення права вимоги шляхом визнання ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 такою, що не підлягає виконанню.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.09.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та застосування правових наслідків недійсності правочину відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки надані позивачем докази і заявлені ним вимоги не підтверджують обґрунтованість позовних вимог, крім того позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.09.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За доводами скарги рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У скарзі апелянт посилається на те, що просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги на підставі ст. 203, 215 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю волевиявлення однієї із сторін договору. Такий спосіб захисту оспорюваного права передбачений ст. 16 ЦК України та іншого способу захисту свого права в даному спорі застосувати неможливо.

При цьому посилається на Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 05.06. 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 188, 191, 195).

Від ОСОБА_3 судова повістка, яка була направлена на її адресу, повернулась до суду апеляційної інстанції неврученою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 186-187), що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток у день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток.

Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставлянням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2022 у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що згідно копії довіреності від 27.07.2015 ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником з усіма належними повноваженнями у всіх без винятку підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, в судах будь-якої інстанції по всіх категоріях справ (а.с. 7).

Згідно копії договору про відступлення права вимоги від 29.01.2021 ОСОБА_5 відступила ОСОБА_2 право вимоги, належне їй у відповідності до виконавчого листа № 2-1313 виданого 14.02. 2006 Бахмацьким районним судом Чернігівської області (а.с. 6).

З копії актового запису про смерть № 632 від 25.02.2021 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 заяву ОСОБА_2 про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону у виконавчих провадженнях № 39364560 та № 64511557 з виконання за виконавчими листами відповідно № 2/1313/2006 року від 14.02.2006 року та 2/728/373/20 від 27.01.2021 року, виданими Бахмацьким районним судом, по цивільних справах за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики і відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про збільшення грошових вимог в порядку ст. 625 ч. 2 ЦПК України зі стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29.01.2021 року (а.с. 4-5).

Відповідно до інформації Бахмацької державної нотаріальної контори Північно Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) від 13.10.2022 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_5 була відкрита приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кравченко Т.В. (а.с. 33-35).

З інформації приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кравченко Т.В. від 29.05.2023 вбачається, що 09.07.2021 була заведена спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Із заявою про відкриття та прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 звернулася ОСОБА_3 , дочка спадкодавця та ОСОБА_4 , син спадкодавця (а.с. 135).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц прийшов до висновку, що надані позивачем докази і заявлені ним вимоги не підтверджують обґрунтованість позовних вимог, крім того позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог погоджується суд апеляційної інстанції, однак до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язані зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 926/1172/18, від 28.01.2020 № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту господарським судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення прав вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, у постанові від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17.

З матеріалів справи вбачається, що договір про відступлення права вимоги, який просить визнати недійсним позивач ОСОБА_1 , укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , таким чином, з урахуванням викладеного вище суд першої інстанції при розгляді справи на вказані обставини уваги не звернув, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з помилкових мотивів.

Посилання апелянта у скарзі на те, що позивач просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги на підставі ст. 203, 215 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю волевиявлення однієї із сторін договору і такий спосіб захисту оспорюваного права передбачений ст. 16 ЦК України та іншого способу захисту свого права в даному спорі застосувати неможливо, не є підставою для задоволення позову, оскільки, як вже зазначалось, згідно з вимогами ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину.

Доводи апеляційної скарги, з посиланням на постанови та висновки судів вищих інстанцій є довільним тлумаченням апелянтом норм чинного законодавста.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотиви у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2023.

Головуючий Судді: