Справа № 493/941/23
Провадження № 2/493/365/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

ГОЛОВУЮЧОГО - СУДДІ ІЛЬНІЦЬКОЇ О.М.

ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ ЖУКОВСЬКОЇ О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2023 року ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування(а.с. 1-6).

Ухвалою судді від 07.07.2023р. провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 61-62).

18 липня 2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява в порядку п.8 ст.141 ЦПК України (а.с. 69).

04 серпня 2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 82-83).

07 серпня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі (а.с. 87).

07 серпня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив (а.с. 88-93).

29 серпня 2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 105).

04 вересня 2023 року представник позивача подав заперечення на заяву щодо зупинення провадження у справі (а.с. 111-121).

25 жовтня 2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 127-128 ).

30 жовтня 2023 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області відповідачу відмовлено в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження (а.с. 137-140).

30 жовтня 2023 року ухвалою Балтського районного суду Одеської області закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 141).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21.08.2021 на автодорозі Балта-Білине, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 не впорався з керуванням і допустив перекидання автомобіля в кювет. В результаті ДТП пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_4 помер в лікарні внаслідок травм, отриманих в ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Passat» на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

04 листопада 2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант»була направлена заява про виплату страхового відшкодування, на підставі якої відповідачем відкрито страхову справу.

10 листопада 2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант»повідомив про необхідність надання позивачем додаткових документів та про призупинення строку розгляду страхової справи до набрання рішенням законної сили у кримінальній справі.

Передбачений законодавством строк на виплату страхового відшкодування закінчився 03.02.2023. ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 ,не погоджується з рішенням ТДВ СК «Альфа-Гарант»про призупинення строків розгляду страхової справи та вважає, що зазначене рішення порушує її права, законні інтереси та суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування, а саме: страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання в сумі 260000,00 грн; пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 90793,42 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 5769,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 5700,60 грн, а всього - 102263,88 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.

Позивач та її представник в судові засідання не з`явилися, однак представник позивача надіслав на офіційну електронну адресу суду клопотання про проведення судового засідання у відсутності позивача та її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 150-151).

Представник відповідача в судові засідання не з`явився. Про дату, час і місце їх проведення був повідомлений належним чином шляхом направлення йому судових повісток на його офіційну електронну адресу, про що свідчать довідки про доставку електронного листа. Будь-яких заяв чи клопотань представник відповідача до суду не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив.

У відзиві представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи їх тим, що обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому лише вирок суду про притягнення до кримінальної відповідальності страхувальника, може бути підставою для доведення вини страхувальника та відповідно для визначення події страховим випадком, тобто вина особи, цивільно-правова відповідальності якої застрахована, повинна бути доведена та встановлена. Оскільки вирок у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 на дату подання позову та на час розгляду даної цивільної справи не винесений, отже строк виконання відповідачем свого обов`язку щодо прийняття відповідного рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування не настав, тому відповідач вважає, що позивач на теперішній час не має жодних підстав для отримання заявленого страхового відшкодування та відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Також представник відповідача заперечує щодо виплати шкоди по втраті годувальника одноразовим платежем, оскільки він вважає, що строки відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, обчислюються у системному зв`язку ст.1200, 1202 ЦК України та положень п.27.2 ст.27, п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто на його думку зазначена виплата здійснюється щомісячними платежами кожній особі, яка має право на таке відшкодування, при цьому перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, отже здійснення відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, шляхом одноразової виплати є право страховика, а не обов`язок.

Крім того представник відповідача у своєму відзиві заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки на його думку справа є малозначною, так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому витрати в розмірі 15000,00 грн порівняно з сумою позовних вимог та складністю справи не є співмірними та завищеними, тобто позивачем не доведено, що справа є складною, враховуючи, що позов не містить ані великого правового обґрунтування, ані великого обсягу доказів, зібраних адвокатом.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, відзивом представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 22.08.2021 ГУНП в Одеській області внесені відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди, а саме, що 21.08.2021 надійшло повідомлення про те, що 21.08.2021 в кюветі на автодорозі Балта-Білине виявлено перекинутий автомобіль «Volkswagen Passat», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . В автомобілі було двоє осіб: водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; пасажир ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 від отриманих травм помер в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня ,,Одеської обласної ради?» (а.с. 9).

За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 22.08.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер в м. Одеса свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.09.2021, виданого Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 11).

Позивач є дружиною загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 02.04.2016 (а.с. 16).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16.01.2021 у позивача та загиблого ОСОБА_4 є спільна дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17).

З копії довідки Старостинського округу №8 Балтської міської ради Одеської області від 04.02.2022 №45, виданої позивачу, вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до складу його сім`ї входили дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 15).

Згідно перевірки чинності полісу внутрішнього страхування транспортний засіб марки та моделі «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_1 застрахований в страховій компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант». Поліс № АТ1014707 діючий на 21.08.2021 (а.с. 10).

ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 ,через представника звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 04.11.2022 про виплату їй та доньці загиблого ОСОБА_4 страхового відшкодування, а саме моральної шкоди та відшкодування утриманцю, у вигляді одноразової виплати в розмірі 260000,00 грн, що підтверджується її копією, наявною в матеріалах справи (а.с. 8).

З копії відповіді ТДВ СК «Альфа-Гарант» №12/2937 від 10.11.2022 на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування вбачається, що позивачу повідомлено, що відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі перебіг строку виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с. 22-23).

Нормами ст.999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 цієї статті Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Нормою ст.6 Закону №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону №1961-IV забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ст.1 Закону №1961-IV).

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , сталася за участю транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , який є забезпеченим транспортним засобом, про що свідчить поліс № АТ1014707, який діяв на дату настання ДТП.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст.4 Закону №1961-IV).

Відповідно до абз.1 п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Нормами ст.23 Закону №1961-IV визначено види шкод, заподіяні життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однією з яких є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Порядок здійснення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначений ст.27 Закону №1961-IV.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV).

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Пунктом 27.3 ст.27 Закону №1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У відзиві відповідач зазначав, що крім позивача є батько загиблого, що претендує на виплату страхового відшкодування, однак із змісту доданих до позову заяв ОСОБА_5 від 27.10.2022, мати загиблого ОСОБА_4 (а.с. 13), та ОСОБА_6 від 27.10.2022, батько загиблого ОСОБА_4 (а.с. 14), які були надіслані відповідачеві, вбачається, що батьки потерпілого відмовилися від своєї частики страхового відшкодування на користь позивача.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році було установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6000,00 грн. та з 1 грудня - 6500 грн.

Керуючись зазначеними нормами загальний розмір страхового відшкодування буде становити 288000,00 грн (36 ? 6000,00 грн + 12 ? 6000,00 грн), однак згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.04.2019, яким станом на дату ДТП, яка сталася 21.08.2021, встановлено ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, в розмірі 260000,00 грн, тому позивач врахувала у своїх вимогах зазначений ліміт та просить стягнути з відповідача страхове відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання в розмірі 260000,00 грн, яке складається з: моральної шкоди в сумі 22000,00 грн - для дружини потерпілого; моральної шкоди в сумі 22000,00 грн та відшкодування на утримання в сумі 216000,00 грн - для доньки потерпілого.

Отже судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.08.2021, тому позивач, що діє від свого імені та як законний представник доньки загиблого ОСОБА_2 ,має законні підстави на страхове відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання в розмірі 260000,00 грн за рахунок коштів відповідача, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № АТ1014707.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності судового рішення по кримінальному провадженню про встановлення особи, винної у ДТП, внаслідок якої настала смерть ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої загибеллю в ДТП чоловіка позивача ОСОБА_4 , який був пасажиром, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту норм п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також абз.3 п.4 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини, при цьому правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. в справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.10.2022р. в справі №208/4598/21 (провадження № 61-6997св22), від 16.02.2022р. в справі №242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21.04.2022р. в справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Оскільки судом встановлено, що шкода, пов`язана із смертю потерпілого ОСОБА_4 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що представник відповідача не заперечує та не оспорює у своєму відзиві, тому відсутність рішення суду в кримінальній справі із висновками стосовно встановлення винної особи в ДТП, яка сталася 21.08.2021, внаслідок якої загинув пасажир ОСОБА_4 , чи відсутність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду, враховуючи, що представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» не доведено тих обставин, що потерпілий ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, отже в суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на підставі того, що на теперішній час недоведена вина ОСОБА_3 у кримінальній справі за ознаками ч.2 ст.286 КК України, який застрахував свою цивільну-правову відповідальність у відповідача.

Також суд не вбачає підстав у задоволенні вимог відповідача щодо відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, щомісячними платежами кожній особі, яка має право на таке відшкодування, замість одноразового відшкодування, як заявлено в позовних вимогах ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 ст.5 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Нормами ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. При цьому абзац другий частини першої цієї статті Кодексу передбачає, що за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону №1961-IV).

Отже зазначені у відзиві доводи представника відповідача щодо відшкодування шкоди щомісячними платежами кожній особі не знайшли свого підтвердження, оскільки цивільним та спеціальним законодавством України передбачено відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, одноразовою виплатою, враховуючи, що своєю відповіддю №12/2937 від 10.11.2022 ТДВ СК «Альфа-Гарант» фактично відмовило позивачеві у відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача одноразового страхового відшкодування не суперечать закону та підлягають задоволенню.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 36.5 ст.36 Закону №1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно абз.4 п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Як зазначалось раніше наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , яке перебуває на розгляді в Балтському районному суді Одеської області, при цьому в даній цивільній справі не розглядається сам факт вчинення дорожньо-транспортної пригод, яка сталася 21.08.2021, внаслідок якої загинув пасажир ОСОБА_4 , а розглядаються вимоги потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, тому суд, виходячи зі змісту ст.36 Закону №1961-IV, не приймає до уваги твердження відповідача, що перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування припинився до винесення вироку в кримінальному провадженні.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 ,04.11.2022 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату їй та доньці загиблого ОСОБА_4 страхового відшкодування, розгляд якої на думку суду був безпідставно призупинений відповідачем, тому суд вважає, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід стягнути на користь позивача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 90793,42 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 5769,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 5700,60 грн згідно розрахунку (а.с. 129), який позивач додала до заяви про збільшення позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи норму ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь Державної судової адміністрації України в сумі 3622,64 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.625, 1166, 1187, 1200 ЦК України, ст.12, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 246, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»(, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 ,страхове відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання в розмірі 260000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), що діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 90793,42 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 5769,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 5700,60 грн, а всього - 102263,88 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»(, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 3622,64 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку (стандарт IBAN): UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 19.12.2023р. о 15:30 год. в приміщенні Балтського районного суду Одеської області за адресою: вул. Кузнечна, 56, м. Балта Одеської області.

Зобов`язати позивача подати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 11 грудня 2023 року.

СУДДЯ