Справа № 309/3764/21
Провадження № 2/309/885/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

при секретарі судових засідань Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській про скасування реєстрації та виключення даних про земельну ділянку з автоматизованої бази Державного земельного кадастру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про скасуввнння реєстрації та виключення даних про земельну ділянку з автоматизованої бази Державного земельного кадастру. Зазначає, що вона є власником земельної ділянки площею 0, 25 га, яка розташована на території с. Залом, яка виділена в рахунок земельного паю та належить їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 26.06.2003р.

У 2020 році позивачка вирішила зареєструвати належну їй земельну ділянку шляхом внесення відомостей про неї до автоматизованої системи Державного земельного кадастру та звернулася до ліцензованої геодезичної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для можливості оформлення даної земельної ділянки у приватну власність, як то передбачено діючим на сьогодні земельним законодавством. Однак після виготовлення документації із землеустрою виконавець передала їй витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого до автоматизованої бази Державного земельного кадастру внесено земельну ділянку площею 0, 2312 га, тобто меншого розміру.

Наявність державної реєстрації права власності на земельну ділянку у ДЗК, перешкоджає позивачці у здійсненні свого права власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області подав відзив на позов, в якому вказує, що при внесенні відомостей про земельну ділянку площею 0, 2312 га до ДЗК Головне управління діяло в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством. У відзиві на позовну заяву Головне управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області просить відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог належними і допустимими доказами, оскільки позивач не довів наявність факту порушень своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 211, 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне:

У судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-013 № 22689 від 26.06.2003 р. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, що розташована на території с. Залом Кошелівської сільської ради, виданого на підставі розпорядження голови Хустської РДА № 591 від 20.12.2002 р.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 020 від 16.07.2020 р. до ДЗК згідно Державного акту від 26.06.2003р. серії ЗК-013 № 22689 внесено земельну ділянку площею 0, 2312 га, тобто меншого розміру, ніж вказано в Державному акті.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Право власності на землю відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України).

Частина 2 ст.152 ЗК України зазначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Зі змісту ст. 125 ЗК України вбачається, що право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ч.1 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно пп. 9, 10 п. 5 розділу VII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно пункту 4 частини 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінекономіки державне підприємство, яке належить до сфери управління Держгеокадастру.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

В ст. 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантія здійснення права власності та його захисту закріплюється і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об`єктивних і суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140149 ЗК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок) внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та цього Порядку.

За результатами перевірки державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову в державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-83 Порядку.

Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У відповідності до ст.. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

ОСОБА_1 пред`явила в суд позов про захист її права власності на земельну ділянку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка внесена до ДЗК меншого розміру, ніж вона має у власності, а тому предметом розгляду в цій справі є не рішення державного реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а порушення відповідачем права позивача розпоряджатися своєю власною земельною ділянкою. Вказане свідчить про приватноправовий характер спору.

З огляду на наведене суд приходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК, ст.ст.319, 391 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати реєстрацію в автоматизованій базі Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 0, 2312 га, кадастровий номер :03:001:0276, розташовану в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та зобов`язати відповідача виключити дані про земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0276 з автоматизованої бази Державного земельного кадастру, яка належить ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.