Постанова

Іменем України

12 червня 2023 року

м. Київ

справа № 643/6061/15-ц

провадження № 61-11613св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), правонаступником якого

є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву банк мотивував тим, що 08 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № HAGAGK01270002, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000,00 доларів США до 07 лютого 2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлені кредитним договором. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, а також інших витрат згідно з кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, 08 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладений договори поруки № HAGAGK01270002, між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладений договір поруки № HAGAGK01270002.

У зв`язку з порушенням зобов`язань позичальником за кредитним договором станом на 11 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 226 131,10 доларів США, із яких: 35 790,09 доларів США - заборгованість за кредитом; 42 236,95 доларів США - заборгованість за процентами; 6 100,00 доларів США -комісія за користування кредитом; 142 004,06 доларів США - пеня, яку у добровільному порядку відповідачі не сплатили.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002 у розмірі 226 131,10 доларів США, що за курсом Національного банку України 25,55 грн складає 5 777 649,60 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002 у розмірі 226 131,10 доларів США, що за курсом 25,55 грн складає 5 777 649,60 грн, а також судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (провадження № 61-13881св18).

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції вказав, що судами не надано належної оцінки іншому судовому рішенню, копія якого наявна у матеріалах справи. Так, згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року позов банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості як з поручителів задоволений, стягнуто солідарно суму заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № НАGАGК01270002 у розмірі 203 260, 46 доларів США. Отже, суди зобов`язані були встановити, чи набрало законної сили зазначене рішення, якщо так, чи було воно виконане та у якому обсязі, оскільки це має істотне значення для правильного вирішення спору судом.

Крім того, для встановлення обставин спливу позовної давності, а так само й з`ясування початку строку для пред`явлення вимог до поручителів необхідно встановити дату пред`явлення банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у справі № 2-9214/09.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

Однак під час ухвалення цього рішення судом першої інстанції встановлено пропущення строків позовної давності як до основної вимоги, так і за договорами поруки, щодо тіла кредиту, процентів, комісії та пені, а позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідачів є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 визначено підсудність судових справ Харківського апеляційного суду до Полтавського апеляційного суду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 33 086,15 доларів США.

У частині стягнення заборгованості за кредитом солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» провадження

у справі закрито.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції невірно застосував правові наслідки зміни умов зобов`язання, вважаючи такі дії банку початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду за захистом права щодо стягнення заборгованості з боржників.

Посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги, що предмет іпотеки, за рахунок якого банк мав задовольнити свої вимоги згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09, було реалізовано 26 травня 2014 року, коштів від реалізації квартири на погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002 виявилося недостатньо, про що банк не знав і не міг знати, а тому, пред`явивши 09 квітня 2015 року позов про стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням, що залишилась несплаченою, банк реалізував своє право у межах загальної позовної давності.

Пред`явивши 18 серпня 2009 року позов у справі № 2-9214/09 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002, що включає і вимогу про дострокове повернення кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, банк відповідно змінив строк кредитування, після чого втратив право нараховувати передбачені договором проценти, комісію та пеню, а отже, вимоги про стягнення з відповідачів таких платежів є безпідставними.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском банком строку позовної давності, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.

У частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції не звернув уваги на таке, що набрало законної сили рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року у справі № 643/854/14-ц, яким стягнуто солідарно з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 у розмірі 203 260,46 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 624 051,08 грн, яка виникла станом на 05 листопада 2013 року. Отже, у межах строку кредитування, спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав вже було вирішено судом, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 05 листопада 2013 року у сумі 203 260,46 доларів США, та відмову у задоволенні позову у частині стягнення з відповідачів процентів, комісії та пені поза межами строку кредитування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення у частині, в якій у задоволенні позовних вимог відмовлено та в якій провадження закрито, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20).

Заявник вказує, що банк має право на отримання процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитного договору та додатково додає, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року задоволено клопотання банку, поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із Московського районного суду м. Харкова.

У березні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № НАGАGК01270002, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США строком до 07 лютого 2022 року.

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця.

Пунктом 3.3. кредитного договору визначено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно пунктів 2.2.9., 2.3.8. цього договору, далі - пені згідно з розділом 4 цього договору, далі - простроченої комісії за кредитом; далі - простроченої винагороди; далі - прострочених процентів; далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі процентів, далі кредиту.

У забезпечення виконання зобов`язання за договором № НАGАGК01270002 між ПАТ КБ «ПриватБанк» 08 лютого 2007 року укладено договори поруки за № НАGАGК01270002 з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 2 кожного з договорів поруки кожний поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09, яке набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08 лютого 2007 року у розмірі 70 644,11 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 44,80 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно з повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2015 року № 30.1.0.0/2-20150827/2589 та довідки від 17 серпня 2016 року № 30.1.0.0/7-20160815/4593 нерухоме майно (предмет іпотеки) квартиру АДРЕСА_2 реалізовано 26 травня 2014 року.

Одержані від реалізації предмета іпотеки грошові кошти у сумі 27 785,35 доларів США розподілені на погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 наступним чином: 13 892,68 доларів США - погашення основної суми (тіла кредиту), 12 802,97 доларів США - погашення пені; 1 089,70 доларів США - витрати, пов`язані з продажем майна, що доводиться меморіальними ордерами від 26 травня 2014 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року у справі № 643/854/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08 лютого 2007 року у розмірі 203 260,46 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 624 051,08 грн.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції від 15 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження № 45104906 з примусового виконання виконавчого листа № 643/854/14-ц, виданого 07 серпня 2014 року Московським районним судом м. Харкова, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 1 624 051,08 грн.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції від 26 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист приєднано до зведеного виконавчого провадження № 34786432.

Постановою від 02 листопада 2016 року виконавче провадження № 45104906 прийнято до провадження державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

У рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на автомобіль марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить божнику ОСОБА_2 , який реалізовано на електронних торгах ДП «СЕТАМ» за 23 010,00 грн, з яких сплачено витрати зведеного виконавчого провадження у розмірі 463,16 грн, задоволені вимоги стягувачів зведеного виконавчого провадження у розмірі 20 497,13 грн та пропорційно сплачений виконавчий збір у розмірі 2 049,71 грн

Згідно з розрахунку заборгованості за договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002, укладеним з ОСОБА_1 , станом на 01 серпня 2021 року заборгованість з урахуванням суми погашення становить: за тілом кредиту - 33 086,15 доларів США, за процентами - 89 039,11 доларів США, за пенею - 445 956,30 доларів США, за комісією - 7 200 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам закону відповідає, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), на які як на підставу касаційного оскарження посилався заявник.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що вимог згідно зі статтею 625 ЦК України банк до позичальника не заявляв.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред?явивши 18 серпня 2009 року позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року, що фактично є вимогою про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання основного зобов?язання за кредитним договором (частина друга статті 1050 ЦК України), а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню до закінчення строку дії кредитного договору.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафних санкцій за порушення умов договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що станом на 01 серпня 2021 заборгованість з урахуванням суми погашення становить: за тілом кредиту - 33 086,15 доларів США, за процентами - 89 039,11 доларів США, за пенею - 445 956,30 доларів США, за комісією - 7 200 доларів США.

Тому правильними є висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову банку та стягнення з позичальника ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 33 086,15 доларів США - заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року (тіло кредиту).

Відмовляючи у задоволенні позову банку до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції встановив, що набрало законної сили рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року у справі № 643/854/14-ц, яким стягнуто солідарно з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року № HAGAGK01270002 у розмірі 203 260,46 доларів США, яка утворилася станом на 05 листопада 2013 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у межах строку кредитування спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав вже було вирішено судом, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

З приводу посилання АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) щодо порядку нарахування процентів та права на нарахування процентів, колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 123 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-80гс20) вказала, що з огляду на умови кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Однак, згодом, у пункті 140 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний вище висновок таким: «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

При цьому у пункті 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, твердження заявника про необхідність нарахування процентів за «користування кредитом» по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.

Колегія суддів підкреслює, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України).

Таких вимог банк до відповідачів не пред`явив.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник