КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №761/7893/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3263/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жогіної Олени Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року (суддя Притула Н.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

у лютому 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлого ОСОБА_5 в розмірі трьох місяців з часу набрання рішенням суду законної сили до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який склав на нього заповіт. У вересні 2016 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 5 вересня 2016 року нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач вважав, що причини, з яких він пропустив шестимісячний строк на звернення із заявою, є поважними, оскільки станом на дату подання заяви про прийняття спадщини він і не міг бути спадкоємцем померлого, так як заповіт було скасовано.

Позивач зазначав, що у зв`язку із скасуванням заповіту, він звернувся до суду з позовом про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року у справі №761/11024/16-ц його позовні вимоги до ОСОБА_6 про визнання заяви про скасування заповіту недійсною були задоволені. Після набуття рішенням законної сили, він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В., в подальшому належними відповідачами було зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі №761/32624/16-ц йому було відмовлено у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини. Вказане судове рішення не оскаржувалось, оскільки змінились підстави позову

у зв`язку з прийняттям апеляційної скарги у справі №761/11024/16-ц (відповідно рішення першої інстанції у цій справі стало таким, яке не набуло законної сили) до провадження Апеляційного суду міста Києва. Таким чином, на час прийняття рішення у справі №761/32624/16-ц, він не мав права на спадкування та, відповідно, не набув статусу спадкоємця за заповітом.

Позивач зазначав, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні його позову. 2 серпня 2017 року він, зважаючи на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 у справі №761/11024/16-ц, звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко В. В, про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у справі №761/27118/17 позов задоволено частково та визнано недійсною заяву від імені ОСОБА_5 від 22 вересня 2015 року про скасування заповіту, що підписана ОСОБА_6 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В. В. Вказане рішення набрало законної сили 4 січня 2019 року, оскільки не оскаржувалось жодною зі сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року позов задоволено, визначено ОСОБА_2 додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

На вказане рішення суду 24 грудня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , який не був учасником даної справи, адвоката Жогіної О.О., яку постановою Київського апеляційного суду від 4 серпня 2022 року задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, закрито.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 4 серпня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , який не був учасником даної справи, адвокат Жогіна О.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що судом незаконно був визначений додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини, оскільки позивач жодного позову про визнання його спадкоємцем до судів України не подавав, всі свої позовні вимоги будував на тому, що інші особи порушили його права як спадкоємця, а позови про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини без вимог про визнання особи спадкоємцем може подавати лише особа, яка вже набула таких прав.

Адвокат Жогіна О.О. зазначає, що суд першої інстанції проігнорував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, яким було встановлено, що в межах строку на подання заяви про прийняття спадщини, який обраховується з дня відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця), нічого не заважало позивачу подати заяву. Фактично, за одним і тим самим фактом, спором, обставинами було постановлено два судових рішення, що є неприпустимим, так як порушує принцип юридичної визначеності, гарантований Європейською конвенцією з прав людини і на необхідність додержання якого наголошувалось у рішенні Європейського Суду з прав

людини.

Адвокат Жогіна О.О. стверджує, що на час розгляду справи №761/7893/19 ОСОБА_1 вже набув право власності на квартиру, щодо успадкування якої ОСОБА_2 просив суд вдруге визначити йому строк на прийняття спадщини.

Адвокат Жогіна О.О. вважає, що суд незаконно відновив право ОСОБА_2 на прийняття спадщини і, відповідно, й на спадкове майно, у зв`язку з чим оскаржуване рішення порушило права ОСОБА_1 , як власника майна й особи, яка не була залучена до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Янчик М.І. просить закрити апеляційне провадження, а у випадку не закриття провадження - залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на відсутність порушеного права ОСОБА_1 , оскільки він не входить до кола спадкоємців, жодного зв`язку між скаржником і сторонами спору немає, а питання про право власності на квартиру, що входила до спадкового майна, не є предметом даного розгляду.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилася, направила лист про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.191, 193-194, 203, 204-205, 218, 221-222 т.2), тричі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Жогіної О.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Янчик М.І., яка просила закрити апеляційне провадження, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням не зачіпаються права та інтереси апелянта, або залишити рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та вказівки Верховного Суду, надані у постанові від 14 грудня 2022 року, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який 17 вересня 2015 року склав заповіт, згідно якого усе своє майно та майнові права, що будуть йому належати на день смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження (розташування) в Україні, і взагалі все те, що буде за законом належати йому на території України на день смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків (серед іншого - квартиру під номером АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 , за умови компенсації вартості однієї кімнати в комунальній квартирі чи гуртожитку в місті Києві, площею не менше 18кв.м на ім`я ОСОБА_6 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 , визнано заяву про скасування заповіту, підписану ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_5 22 вересня 2015 року, недійсною. Зазначене рішення суду скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року

визнано заяву від імені ОСОБА_5 від 22 вересня 2015 року про скасування заповіту, що підписана ОСОБА_8 , недійсною.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. від 4 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки він не звернувся у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з поважних причин пропустив строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Полежаєвим О.Є., ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 4 серпня 2022 року у даній справі, Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року зазначив, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 не є учасником спадкових правовідносин з приводу визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а тому у цій справі судовим рішенням питання про майнові права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, а у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому

додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц.

Отже, належними сторонами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємець, який пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, та спадкоємці, які прийняли спадщину.

У разі відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину у визначений законом строк та спосіб, відповідачем у такій справі є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За матеріалами даної справи встановлено, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак при розгляді позову спадкоємця ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, права та законні інтереси ОСОБА_1 не були предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Жогіної О.О. стосуються вирішення даного спору по суті, що не може здійснюватися апеляційним судом за апеляційною скаргою особи, права та інтереси якої не зачіпаються даним судовим рішенням, а відтак не оцінюються колегією суддів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що під час апеляційної перевірки ОСОБА_1 не було доведено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, були порушені його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, отже, судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, тому на підставі ст. 362 ЦПК України апеляційне

провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтями 362, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жогіної Олени Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк