Провадження № 2/522/8021/23
УХВАЛА

про залишення позову без руху

12 грудня 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРАВОВА ГРУПА ЛЕКС», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 11.12.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана до суду адвокатом Завгородньою Наталією Сергіївною, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРАВОВА ГРУПА ЛЕКС», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Матеріали отримано суддею 12.12.2023 року.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить із наступного.

Суддя відкриває провадження у справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Між тим, дослідивши зміст та матеріали позову, суд встановив, що позов підлягає залишенню без руху на підставі наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак у позовній заяві позивачкою не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Положеннями ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання даного позову, позивач мав сплатити судовий збір на суму 1073,60 грн.

Між тим, доказів сплати судового збору позивачем до позову не додано.

Зазначене не дає підстав суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Позивачка у позові просить звільнити її від сплати судового збору згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшов до висновку про те, що заява позивачки про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, враховуючи наступні підстави.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У позовній заяві, позивачка зазначає, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитини договром таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Разом з тим, суб`єктами відповідальності за шкоду є лише суб`єкти господарювання, якими в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виступають:

виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар;

продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації;

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відносини, які випливають із обслуговування рахунку позивачки за банківською картою, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з викладеного, посилання позивача, як підставу звільнення від сплати судового збору на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставним.

Між тим, звільнення судом від сплати судового збору є правом у виняткових випадках, а не обов`язком суду.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995р.).

Згідно зі п. 3 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно, то наслідки залишення позовної заяви без руху застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням скаржника, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для звільнення від такої сплати або її відстрочення.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Таким чином, враховуючи, що звільнення судом від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, відсутні підстави для задоволення клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору.

Згідно ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід:

- зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- сплатити судовий збір.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку про залишення позову без руху та надання позивачці строку для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-ПРАВОВА ГРУПА ЛЕКС», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.