Справа № 199/3287/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.12.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Хамула А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що її батьки ОСОБА_2 (третя особа за позовом) та ОСОБА_4 (відповідач за позовом) з 28 листопада 1997 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішення суду від 22 липня 2011 року, в яким встановлено, що подружжя припинило спільне життя 2009 року в тому числі внаслідок вживання матір`ю позивача алкоголю. 05 серпня 2011 року, коли позивачу було 6 років, її мати (відповідач) застосувала до не ї фізичне насильство - вдарила рукою по потилиці, від чого позивач вдарилась обличчям об стіл. За вказаним фактом, а також через висловлювання відповідачем в бік позивача нецензурною лайкою тощо неодноразово подавались заяви до правоохоронних органів, однак у порушення кримінальних справ/проваджень було відмовлено. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року відповідача було звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за обставин, що 17 листопада 2010 року о 20 годині 00 хвилин відповідач за адресою мешкання в АДРЕСА_1 висловлювалась нецензурною лайкою на адресу дочки, завдала останній фізичного болю. позивач закінчила школу у 2022 році, однак під час навчання з працівниками навчального закладу контактував, відвідував батьківські збори та брав активну участь у вихованні позивача лише її батько, а мати ніколи не цікавилась проблемами та навчанням, в навчальному закладі не з`являлась. З 2006 року позивач отримувала консультації педіатра, з 2012 року та по даний час питанням стану здоров`я та лікування позивача займався лише батько. Позивач проживає окремо від матері, а остання з 2021 року по даний час до органу опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні позивача не зверталась. Відповідач запрошувалась до органу опіки та піклування для проведення бесіди з приводу ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо позивача, однак на таку бесіду не з`явилась. Позивач відвідує Театр-школу сучасного танцю «Потоки» Творчої асоціації «АЗ данс» з жовтня 2015 року по 2022 рік, всі витрати щодо навчання позивача у вказаній установі забезпечуються лише батьком, мати ніякої участі у вказаній діяльності позивача не приймає. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року по справі №199/7077/13-ц вирішено стягувати з відповідача в тому числі на утримання позивача аліменти, які відповідач належним чином не сплачує, внаслідок чого в неї виникла заборгованість станом на жовтень 2021 року в розмірі 78231,28 гривень. Будь-якої іншої часті у матеріальному утриманні позивача, у житті та вихованні останньої відповідач не приймає і не цікавиться. За викладених обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо позивача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ухвалою задоволено частково клопотання сторони позивача про витребування доказів, а також зобов`язано орган опіки та піклування у відповідності до ст.19 СК України надати суду свій висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06, 20 жовтня 2023 року задоволено клопотання позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

В останнє судове засідання позивач не з`явилась, в ході розгляду справи свої позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила позов задовольнити з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з викладених у ньому підстав та обставин, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, правом на подання відзиву не скористалась.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Третя особа орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що третя особа ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 28 листопада 1997 року по 22 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивач ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2011 року по справі №2-3815/11.

Судом також встановлено позивач зареєстрована та фактично проживала до березня 2022 року разом з батьком та сестрою ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 . З березня 2022 року позивач виїхала до Словаччини, де проживає дотепер та навчається. Викладені обставини підтверджуються копією довідки про склад сім`ї та зареєстрованих осіб, копією закордонного паспорту позивача, копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року по цивільній справі №199/1597/22.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року по справі №199/7077/13-ц (провадження №2/199/2669/13) задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 720 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 13 грудня 2012 року та до досягнення дітьми повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 04 листопада 2013 року, а його копія наявна в матеріалах справи.

При цьому, відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП №44249040 станом на червень 2022 року розмір загальної заборгованості відповідача зі сплати аліментів, призначених вищевказаним рішенням суду, становить 69027,23 гривень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року по справі №3-6932/10 суд звільнив відповідача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а справу припинив в силу малозначності вчиненого відповідачем правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (домашнє насильство). Суть інкримінованого відповідачу адміністративного правопорушення полягала у тому, що 17 листопада 2010 року відповідач о 20 годині 00 хвилин за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 висловлювалась нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_5 , завдала фізичного болю. Вказані обставини підтверджуються копіями постанов суду першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається зі змісту копії висновку фахівця судово-медичного експерта №2541 від 08 серпня 2011 року у позивача на основі судово-медичного обстеження виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна на підборідді ліворуч, яке спричинене від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в термін, на який вказує позивач (05 серпня 2011 року матір вдарила рукою позивача по потилиці, від чого позивач вдарилась обличчям об стіл). За своїм характером виявлене тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Судом також встановлено, що протягом 2010-2011 років батьком позивача на адресу АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області направлялись заяви про притягнення відповідача до відповідальності за викладеними у цих заявах фактами завдання відповідачем позивач фізичного болю, за наслідками розгляду яких виносились постанови про відмову в порушення кримінальної справи. Викладені обставини підтверджуються копіями вказаних постанов, копією листа прокуратури.

Відповідно до копії довідки від 04 квітня 2022 року Театру-школи сучасного танцю «Потоки» Творчої асоціації «АЗ данс» позивач здобувала практичні та теоретичні навички за програмою «Сучасний танець» у вказаному Театрі-школі з жовтня 2015 року по вказана дату довідки. Усі питання з боку батьків щодо участі позивача в усіх творчих проектах, концертах, майстер-класах, виїздах до креативних лабораторій та міжнародних фестивалів вирішувались та забезпечувались лише батьком позивача, а мати (відповідач) ніколи не брала участі у вказаних процесах, досягненнями та успіхами доньки не цікавилася.

Зі змісту копії довідки від 11 квітня 2022 року лікаря-психіатра Тихонової Т.В. судом встановлено, що позивач отримувала консультації педіатра з 2006 року. З 2012 року та станом на дату довідки питанням діагностики стану здоров`я та лікування позивача займався лише батько, мати позивача з 2012 року при зверненнях позивача за допомогою з питань здоров`я не була присутня, станом здоров`я та перебігом лікування дитини не цікавилась.

Відповідно до копії листа КНП «ДЦПМСД №8» МДР від 25 квітня 2022 року №75/1/03 позивач є пацієнтом вказаного медичного закладу на підставі декларації про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу. Відповідно до записів в первинній обліковій документації (форма №112/о «Історія розвитку дитини») записи щодо супроводження позивача, як пацієнтки, до лікаря батьками або іншими особами, спостереження за станом здоров`я, здійснення лікування та перебігу лікування дитини батьками та/або іншими особами з 2012 року дату довідки відсутні. Разом з тим, при укладенні декларації про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу, з лікарем, який на теперішній час надає таку допомогу позивачу, довіреною особою для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом є батьком позивача.

Згідно копій листів управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 28 березня 2022 року №03/1015 та від 17 лютого 2023 року №04/742 відповідач про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з позивачем до управління-служби у справах дітей з 2021 року та до теперішнього часу (станом на 17 лютого 2023 року) не зверталась.

Згідно копії листа управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 17 лютого 2023 року №04/741 відповідача 03 лютого 2023 року було запрошено до управління-служби у справах дітей для проведення бесіди та надання пояснень щодо невиконання та ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків відносно позивача, однак станом на 17 лютого 2023 року відповідач не з`явилась, пояснень не надала.

Відповідно до копії листа КЗО «НВК №57 «загальноосвітній заклад І степеню - гімназія» ДМР від 16 березня 2023 року №96 позивач закінчила школу у 2022 році. А під час навчання позивача контактував з працівниками закладу тільки батько, який завжди відвідував батьківські збори та брав активну участь у вихованні доньки. Мати (відповідач) ніколи не цікавилась проблемами та навчанням, в закладі не з`являлась.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 (батько позивача), ОСОБА_6 (бабка позивача), ОСОБА_7 (сусідка) пояснили, що відповідач зловживала алкогольними напоями, спільні діти ОСОБА_2 та відповідача, в тому числі і позивач, в період, після розірвання шлюбу та до серпня 2011 року мешкали разом з відповідачем, яка жорстоко відносилась до дітей, лаяла їх, могла залишити їх у когось. Зокрема був випадок, коли відповідач вдарила позивача у 2011 році. З серпня 2011 року діти, зокрема позивач, стали мешкати разом з батьком ОСОБА_2 окремо від матері (відповідача), яка дітьми ніколи не цікавилась, матеріально не утримувала, не дзвонила дітям, не приходила до них, на свята, дні народження дітей не вітала, подарунків не надсилала. За такого ставлення позивач наразі вже сама не бажає спілкуватись із матір`ю. Перешкод ні батько, ні бабка позивача відповідачу щодо спілкування з позивачем ніколи не створювали.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 (класний керівник позивача), ОСОБА_9 (працювала психологом у школі, в якій навчалась позивач) пояснили, що протягом навчання позивача у школі всі сім років до школи на батьківські збори, поспілкуватись з приводу навчання позивача тощо приходив лише батько позивача, матір жодного разу не з`явилась, сама позивач не бажала спілкуватись про матір, казала, що в не ї є тільки матір.

Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також і змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 19 липня 2023 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача її батьківських прав відносно позивача.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Отже, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання позивача відповідачем та третьою особою ОСОБА_2 , як батьками позивача, з урахуванням на наведені вище правові позиції та висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, а саме триваюче та систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідач остаточно перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки вже тривалий час (майже одразу після припинення спільного проживання із позивачем), що виявилось у фактичному її самоусуненні від виконання своїх батьківських обов`язків у вигляді як матеріального утримання позивача, так і участі в житті останньої, вихованні, забезпеченні її житлом, здобутті повної середньої освіти тощо, що є проявом байдужості відповідача до долі своєї дитини - позивача. Про умисний характер такого ухилення явно свідчить його тривалість (декілька років поспіль), відсутність активних дій з боку відповідача щодо виправлення виниклої ситуації, а також ставлення відповідача до розгляду даної справи в суді. Таким чином, відсутність бажання та реальних кроків з боку відповідача, зокрема і в ході розгляду даної цивільної справи, з метою виправлення виниклої ситуації щодо її ставлення до власної дитини - позивача, відсутність дій з боку відповідача задля налагодження зв`язку та взаєморозуміння із донькою дозволяють суду дійти безсумнівного висновку, що подальше збереження правового зв`язку між дитиною та її матір`ю - відповідачем по справі може завдати в майбутньому позивачу неспівмірно більше негативного впливу, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав. Викладені обставини могли б бути достатньою підставою для задоволення позову. Однак, з 11 серпня 2005 року, тобто ще в ході розгляду даної цивільної справи, позивачу виповнилось 18 років, а тому остання стала повнолітньою та втратила правовий статус дитини в розумінні сімейного законодавства.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Якщо на час розгляду справи судом особа досягла повноліття та втратила правовий статус дитини (ст.6 СК України, ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»), то правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав щодо такої особи відсутні. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №219/3759/2014-ц, від 04 жовтня 2021 року по справі №686/16902/20, від 13 січня 2022 року по справі №733/1295/19, від 01 лютого 2023 року по справі №761/6749/20.

Спираючись на наведені вище правові висновку та усталену судову практику, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову з огляду на досягнення позивачем на момент розгляду справи повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем в ході розгляду справи відшкодуванню їй не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 19, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 180-183, 192 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 142, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), треті особи - орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 12 грудня 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко