КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 243/2730/22

06 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гончарова Віталія Миколайовича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кухленка Д.С., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, Служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, в якому просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_2 .

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- зобов'язати ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі про встановлення місця проживання дітей повідомляти ОСОБА_2 про місце перебування дітей при кожній його зміні;

- зобов'язати ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі про встановлення місця проживання дітей передавати малолітнього ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_3 матері ОСОБА_2 : на два місяці через кожні два місяці, тобто 2 місяці діти проживають з матір'ю - ОСОБА_2 , а два місяці з батьком - ОСОБА_1

- зобов'язати ОСОБА_1 , коли діти знаходяться з батьком, не перешкоджати матері у спілкуванні з дітьми та надавати спілкуватися з ними по відеозв'язку (телеграм або вайбер).

Заява мотивована тим, що у зв'язку з тривалим розглядом справи про визначення місця проживання, вважають за необхідне застосувати забезпечення позову, щоб не були порушені права як матері, що полягають у перешкоджанні батька у спілкуванні з дітьми та переховування дітей від матері, так і інтереси дітей, які потребують материнської уваги та любові.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2023 року заяву позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову- задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення у справі про встановлення місця проживання дітей повідомляти ОСОБА_2 про місце перебування дітей при кожній його зміні.

Зобов`язано ОСОБА_1 , коли діти знаходяться з батьком, не перешкоджати матері у спілкуванні з дітьми та надавати спілкуватися з ними по відеозв`язку (телеграм або вайбер).

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалу суду, представник ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд не зазначив мотивів, із яких він дійшов висновку про обгрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднути чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Вказував, що застосування визначеного в оскаржуваній ухвалі виду забезпечення позову, який за змістом фактично є ухваленням рішення по суті справи без її розгляду, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпечуючи позов у такий спосіб суд вийшов за межі підстав забезпечення позову, що призвело до порушення принципу верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України, та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом, що є непримустимим.

Посилався на те, що суд формально підійшов до розгляду заяви про забезпечення позову, не дослідив суть та обставини даної справи.

Зауважував, що суд не врахував, що в матеріалах справи міститься довідка з ТОВ «Наркологічна клініка «Колібрі» щодо лікування ОСОБА_2 від алкогольної залежності та не встановлено, що лікування їй допомогло, а відтак не може бути впевненості, що при спілкуванні з дітьми по відеозв'язку вона перебуватиме в тверезому та адекватному стані.

В судове засіданні учасники справи повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

ОСОБА_2 та її представники надіслали заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі.

ОСОБА_1 надіслав заяву про перенесення судового засідання, пославшись на те, що він хворіє, на підтвердження чого надав довідку.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.М. заяву про перенесення судового засідання, пославшись на те, що в цей час він перебуватиме в Солом'янському районному суді міста Києва в якості захисника в кримінальному провадженні.

Представник Органу опіки та піклування адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради Чубенко О.В. надіслала заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника.

Враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки всі учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, відсутність доказів щодо участі представника ОСОБА_1 адвоката Гончарова В.І. в якості захисника в кримінальній справі, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки це буде відповідати інтересам малолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей.

Малолітні діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають наразі з батьком, що сторонами не заперечувалось.

Між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_2 регулярно спілкуватися та бачитися з дітьми, що стало підставою для її звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, зокрема, відноситься заборона вчиняти певні дії, встановлення обов`язку вчинити певні дії, інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 150 ЦПК України, не є вичерпним, у зв`язку з чим, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, проте з урахуванням обмежень, встановлених частинами четвертою - десятою зазначеної статті.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимогами ОСОБА_2 є визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Згідно статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц.

При зверненні із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 вказувала, що вона позбавлена можливості спілкуватись зі своїми дітьми та брати участь у їхвихованні. Через протиправні дії ОСОБА_1 щодо неї та дітей, вона, як мати, може втратити емоційний зв`язок з донькою та сином, а тому, у разі винесення судом рішення на її користь, у неї будуть об`єктивні складнощі в його виконанні, адже їй буде важко налагодити зв`язок з дітьми.

Встановлено, що батько дітей дійсно не надає змоги матері спілкуватися з дітьми.

Колегія суддів вважає, що спілкування матері з дітьми шляхом відеозв'язку та наявність у неї інформації про місце знаходження дітей є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спілкування дітей з матір`ю може призвести до негативних наслідків для стану дітей.

Враховуючи викладене, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітніми дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність застосувати заходи забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Спілкування матері з дітьми будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері так і дітей, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Спілкування матері та дітей, не порушуватиме прав ОСОБА_1 та не призведе до негативних наслідків для останнього, з огляду на рівність прав та обов`язків батьків щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей, наявність спору про визначення місця проживання дітей та тієї обставини, що діти наразі проживають з батьком.

ОСОБА_1 посилався на факт лікування ОСОБА_2 від алкогольної залежності, що, на його думку, під час спілкування дітей з матір'ю може нанести дітям психологічну травму.

Однак, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_1 щодо можливості нанесення психологічної травми дітям під час їх спілкування з матір'ю шляхом відеозв'язку, грунтуються виключно на його припущеннях та спрямовані на позбавлення ОСОБА_2 та дітей на спілкування.

Оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про забезпечення позову постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гончарова Віталія Миколайовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2023 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий: Судді: