Провадження №2/369/6938/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., розглянувши заяву представника позивача адвоката Білокур Віталія Вікторовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівна» інституту садівництва Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 треті особи Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області, Національна академія аграрних наук України, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис-ДМ» про визнання права постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування у постійне користування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

У грудні 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. Просив суд накласти арешт на земельні ділянки: площею 1,5817 га з кадастровим номером :09:004:0209, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,6565 га з кадастровим номером :09:004:0235, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 9,3086 га з кадастровим номером :09:004:0234, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,7 га з кадастровим номером :09:004:0233, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,0534 га з кадастровим номером :09:004:0232, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 4,7996 га з кадастровим номером :09:004:0210, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224).

Свою заяву мотивував тим, що предметом розгляду у даній цивільній справі є витребування вищевказаних земельних ділянок з незаконного володіння на користь позивача. 28.03.2019 року Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46186203 зареєстровано право державної власності за державою, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з правокористувачем: ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5850 площею 17,0998 га.

26.11.2020 року Рішенням державного реєстратора Гаращенка В.В. за індексним номером 55363249 було зареєстровано за Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:004:5850 площею 17,0998 га.

В результаті вказаних дій державного реєстратора та прийнятого ним рішення держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області була позбавлена права власності, а ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України - права постійного користування земельною ділянкою площею 17,0998 га з кадастровим номером :09:004:5850.

Більше того, реєстраційна дія, в результаті якої додано нового власника - Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області, а також замінено державну форму власності на комунальну була фактично вчинена, в інтересах Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, проте згідно листа № 1294 від 30.09.2022р., в той же час останньою (Сільською радою) було повідомлено прокурора, що лист № 43 від 11.04.2019р. до неї не надходив, а право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:004:5850 вона не реєструвала, тобто не була фактично заявником у вказаній реєстраційній дії. Відтак, змінився власник земельної ділянки держава, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області на Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області.

13.04.2023 року Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області, з урахуванням свого ж листа № 1294 від 30.09.2022р., завідомо знаючи, що земельна ділянка знаходиться у її тимчасовому незаконному володінні та була набута нею без наявності для цього законних правових підстав уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :09:004:5850, площею 17,0998 га, зареєстрованого в реєстрі за № 463.

В результаті вказаних дій змінився власник земельної ділянки з Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області на ОСОБА_1 .

У липні 20232 року ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН України звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування у постійне користування земельної ділянки № :09:004:5850. Проте після подачі позову стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:004:5850 перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру у зв`язку з поділом 11.05.2023 року на земельні ділянки з кадастровими номерами: :09:004:0209 площею 1,5817 га, :09:004:0235 площею 0,6565 га, :09:004:0234 площею 9,3086 га, :09:004:0233 площею 0,7 га, :09:004:0232 площею 0,0534 га, :09:004:0210 площею 4,7996 га.

Таким чином, оскільки земельна ділянка площею 17,0998 га з кадастровим номером :09:004:5850, припинила існування як об`єкт цивільних прав, у зв`язку з її поділом, позивач змушений був подати до суду заяву про повернення позовної заяв до відкриття провадження у справі № 369/10718/23, на що Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено ухвалу від 04.10.2023р. про повернення вказаної позовної заяви позивачеві.

Вказав, що викладені обставини свідчать, про те що земельна ділянка неодноразово відчужувалась, а відповідачем, вчинялися дії у вигляді поділу земельної ділянки на 6 земельних ділянок меншої площі.

Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини в заяві про забезпечення позову просив суд задовольнити заяву.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача про забезпечення позову слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідача або інших осіб, суду не представлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має обґрунтоване припущення про існування реальної загрози того, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити на користь третіх осіб спірні земельні ділянки або здійснити їх поділ, оскільки ним вже вчинялися дії щодо поділу земельної ділянки на шість менших земельних ділянок, які є предметом даного позову та які позивач просить витребувати з незаконного володіння.

Отже, припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є обґрунтованим.

Тобто, має місце існування обставин, відповідно до яких, здійснення відповідачем за час вирішення даного спору дій із спірними земельними ділянками фактично порушить принцип ефективного судового захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах даного спору, адже зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав звертатися до набувачів речових прав на ці земельні ділянки з інших підстав.

Поділ чи об`єднання земельних ділянок також призведе до припинення цих земельних ділянок як об`єкта цивільних прав, що також унеможливить ефективний спосіб захисту у даній справі.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на земельні ділянки: площею 1,5817 га з кадастровим номером :09:004:0209, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,6565 га з кадастровим номером :09:004:0235, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 9,3086 га з кадастровим номером :09:004:0234, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,7 га з кадастровим номером :09:004:0233, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 0,0534 га з кадастровим номером :09:004:0232, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224); площею 4,7996 га з кадастровим номером :09:004:0210, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224), оскільки зазначений захід до забезпечення позову є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, не суперечить вище наведеним положенням процесуального закону, узгоджується з предметом спору та відповідає меті вжиття заходів щодо забезпечення позову.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на земельні ділянки:

- площею 1,5817 га з кадастровим номером :09:004:0209, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- площею 0,6565 га з кадастровим номером :09:004:0235, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- площею 9,3086 га з кадастровим номером :09:004:0234, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- площею 0,7 га з кадастровим номером :09:004:0233, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- площею 0,0534 га з кадастровим номером :09:004:0232, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224);

- площею 4,7996 га з кадастровим номером :09:004:0210, яка розташована на території Дмитрівської сільської рада Бучанського (колишнього Києво-Святошинського) району Київської область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 224).

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не Закону України припиняє її виконання.

Стягувач: Державне підприємство Дослідне господарство Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, адреса: 08112, Київська обл., Бучанський р-н, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, буд. 1, .

Боржник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ