ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/123/22
Провадження №2/477/171/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Джулікян А.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача (страхової компанії) Сокол Д.В.,

відповідача ОСОБА_3 (не з`явився),

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО») відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в сумі 77903 грн 15 коп.

На обґрунтування своїх вимог вказувала наступне.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20 січня 2020 року на автомобільній дорозі Н-11 «Миколаїв-Дніпро» поблизу с. Мішково-Погорілове Миколаївського (раніше Вітовського) району Миколаївської області за участю автомобіля марки Renault Kengoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під її керуванням, та автомобіля марки ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_3 , її автомобілю були завдані механічні ушкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2020 року, залишеною в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року, її було визнано винуватою у скоєнні зазначеного ДТП та у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження в справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак вказувала, що судами першої та апеляційної інстанцій не були враховані показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були очевидцями ДТП, так як рухалися на своїх транспортних засобах позаду.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 21-697 від 06 жовтня 2021 року, складеного з урахуванням показань зазначених свідків, в її діях не була встановлена невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, а навпаки визначено, що настання ДТП знаходиться в причинному зв`язку із діями водія ОСОБА_3 .

Вказуючи, що цивільна відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», тому просила стягнути з цієї страхової компанії на її користь відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, в сумі 77903 грн 15 коп

Відповідач ОСОБА_3 відзиву не подав і до суду не з`явився.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» подала відзиву на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 було визнано винуватою у виникненні ДТП, тому вона не є потерпілою стороною і їй не належить отримати страхове відшкодування.

В судовому засідання позивачка та її представник просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, вказуючи, що винним у ДТП під час розгляду цивільної справи слід визнати водія ОСОБА_3 , тому стягнути з його страхової компанії на її користь відшкодування спричиненого збитку..

Представник ПрАТ «СК «ВУСО» у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) заперечувала проти задоволення позову, оскільки вина позивачки у вчиненні ДТП вже була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. А докази, на які вона посилається як на вину водія ОСОБА_3 , зокрема свідчення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , мають обґрунтований сумнів, оскільки раніше вона про них не заявляла.

На останнє судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви, в яких виявили бажання закінчити розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення та думку учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20 травня 2020 року серії БД № 288788, 20 січня того ж року на автодорозі Н-11 «Миколаїв-Дніпро» поблизу с. Мішково-Погорілове Вітовського району водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , але проявила неуважність, порушила правила зупинки та стоянки, а саме: здійснила зупинку на проїзній частині, не ближче до правого краю, та не ввімкнула аварійну світлову сигналізацію, не встановила знак аварійної зупинки, не ввімкнула габаритні вогні, чим порушила вимоги п.15.1, п.15.2, п.19.4, п.9.10, п.9.11 Правил дорожнього руху України та допустила наїзд на свій транспортний засіб автомобіля марки «ВАЗ», р.н. НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2020 року винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вказаних обставин, було визнано водійку автомобіля «Renault Kangoo», але закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Миколаївського апеляційного від 20 серпня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду була відхилена.

Під час розгляду справи було встановлено, що її вина підтверджується: змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 288788 від 20 травня 2020 року; копіями матеріалів кримінального провадження №0000060, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 січня 2020 року; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди; змістом постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які під час досудового розслідування були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Також відповідно до висновку експерта Миколаївського науково дослідного експертно-криміналістичного центру №188 від 22 квітня 2020 року за вищевикладених обставин в даній дорожній ситуації в діях водійки автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_1 , з технічної точки зору, маються невідповідності вимог п. 15.1, п.15.2та п.19.4,п.9.10,п. 9.11 Правил дорожнього руху України і такі дії знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. В свою чергу у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ-2106

р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачаються невідповідності вимог Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Будь - яких доказів, які б спростовували викладені обставини суду представлено не було та у матеріалах справи відсутні.

При цьому судами не було задоволено її клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , оскільки а ні матеріали досудового слідства, а ні протокол про адміністративне правопорушення не містили даних про таких свідків; відомостей про те, що вона чи її представник заявлялися про них слідчому або посадовій особі Управління патрульної поліції матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Також, статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 р. №1961-IV (далі Закон №1961-VI) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 21 № 1961-VI забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ, р.н. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК ВУСО, про що 30 травня 2019 року був оформлений електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО-0745311; франшиза 1000 грн.; а ліміт відповідальності за спричинення майнової шкоди на одну особу - 100000 грн.

За положеннями статті 22 Закону № 1961-VI у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України Про страхування франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника.

Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Для з`ясування, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідно встановити: наявність майнової шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 5 та 6 ст 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи і вони не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Також, згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом, хоча й було задоволено клопотання позивачки про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на її думку були свідками ДТП, скоєного з вини водія автомобіля «ВАЗ», але вони до суду не з`явилися і їх явку вона не забезпечила.

Висновок експерта Миколаївського відділення НДІСЕ від 06 жовтня 2021 року № 21-697, наданий позивачкою і складений на її замовлення, суд не може прийняти як доказ на спростування її винуватості та підтвердження вини водія ОСОБА_3 , оскільки цей висновок був складений а ні в рамках провадженні у цій справі, а ні під час кримінального провадження чи провадження в справі про адміністративне правопорушення, до того ж матеріали, на підставі яких він був виконаний, були надані експерту вибірково, на роздум позивача.

З врахуванням недоведеності доказами обґрунтованості позовної заяви ОСОБА_1 , то в її задоволенні слід відмовити.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою з відповідачів не стягуються.

З врахув анням викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 77903 грн 15 коп. - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний тест складено на 06 червня 2023 року.

Суддя Р.В. Козаченко