КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Головко Ю.Г. в м. Київ 25 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінілон» про стягнення коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів, просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь заборгованість по карті Platinum НОМЕР_1 залишок в розмірі 1626,29 доларів США, 3 % річних 346,20 доларів США та 18662,49 грн. пені, а також залишок в розмірі 1561,37 євро, 3 % річних в розмірі 332,38 євро та 20238,55 грн. пені.

Заявлені вимоги мотивував тим, що має картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», карта Platinum НОМЕР_1 , на якому станом на 18 травня 2014 року були кошти в розмірі 1626,29 доларів США та 1561,37 євро.

Наприкінці лютого - на початку березня 2014 року Автономну Республіку Крим було окуповано, виникло суспільно-політичне напруження, рахунки вкладника ПриватБанку заблоковані, доступ клієнтів до інформації у особистому кабінеті Приват24 обмежено, інформація відсутня й по сьогоднішній день. Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, повернути суму коштів, заблоковану в банку, проте банк відмовляв у зв`язку з припиненням діяльності на тимчасово окупованій території та неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях. 15 травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

17 грудня 2021 року він направив відповідачу чергову заяву, однак станом на сьогоднішній день гроші не повернуто.

Наразі з засобів масової інформації йому стало відомо, що 17 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» начебто було укладено договір про переведення боргу за договорами усіх кримських клієнтів ПриватБанку, в тому числі і його. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» в порушення ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» без відома та без дозволу вкладників ініціював здійснення переказу належних їм грошових коштів на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», яка не мала ліцензії на надання фінансових послуг. Оскільки ПриватБанк не повернув вклад позивачу, а без відома та дозволу позивача передав його ФК «Фінілон», вважав, що саме з 17 листопада 2014 року банк порушив права позивача на безперешкодне володіння своїм майном. Тому розрахунок 3 % річних здійснюється за період з 17 листопада 2014 року по 21 грудня 2021 року, і саме на цей період банк прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунку платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Порушення є триваючим, тому розрахунок пені здійснюється за 1 рік за період з 19 грудня 2020 року по 19 грудня 2021 року, тобто за 12 місяців.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року позов частково задоволено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за картковим мультивалютним рахунком Platinum, карта НОМЕР_1 , в розмірі 1626,29 доларів США та 1561,37 євро, 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання в розмірі 346,20 доларів США та 332,38 євро.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що на 25 листопада 2022 року було призначено підготовче засідання в даній справі, на яке з`явилася представник відповідача та подала до канцелярії заяву про застосування позовної давності. Помічник судді повідомила адвоката, що справу буде знято з розгляду в зв`язку з зайнятістю судді в іншій справі, підготовче засідання буде закрито та справу призначено до розгляду по суті і про дату засідання по суті буде повідомлено сторони пізніше. Однак, фактично суд першої інстанції 25 листопада 2022 року закрив підготовче засідання і в цей же день вирішив справу по суті у відсутності учасників справи. Підготовче провадження та судовий розгляд є самостійними стадіями судового провадження. Розгляд справи по суті відбувається в судовому засіданні та з повідомленням учасників справи про дату такого розгляду. Судовий розгляд є одна з головних стадій судового провадження, на якій суд, виконуючи функцію з відправлення правосуддя, досліджує обставини, які мають істотне значення, перевіряє надані сторонами докази та на підставі оцінки цих доказів ухвалює відповідне рішення. Суд першої інстанції позбавив відповідача права на висловлення своєї позиції та виступу в судових дебатах. Суд не з`ясував думку сторін щодо дати призначення справи по суті, не викликав сторони в судове засідання, яке було проведено одразу після закриття підготовчого засідання - в одне засідання, і всі процесуальні дії, які суд повинен був реалізувати у межах судового розгляду, були реалізовані в підготовчому засіданні. Такі дії суду грубо порушили процесуальні права та інтереси сторін, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України розгляд справи по суті відбувається в судовому засіданні, про дату, час і місце якого суд повідомляє учасників справи.

Звертав увагу що в матеріалах справи відсутній протокол судового розгляду, а наявний лише протокол підготовчого засідання.

Вказував, що позивач зазначив, що неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки та повернути суму коштів, яка обліковувалась за картковим рахунком, отже знав про порушення свого права та невиконання банком договірного зобов`язання стосовно неповернення йому коштів щонайменше з 2014 - 2015 років, коли він звертався до банку з вимогою про повернення коштів. З позовом про стягнення коштів ОСОБА_1 звернувся лише в 2021 році та відповідно з пропуском загального строку позовної давності. Таким чином, вимога про стягнення коштів не може підлягати задоволенню з огляду на факт пропуску позивачем позовної давності. Незважаючи на те, що відповідачем подавалась заява про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції не надав їй жодної оцінки і в мотивувальній частині не зазначив, чому не прийняв таку заяву до уваги.

Зазначив, що є АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, оскільки матеріали справи містять докази в підтвердження переведення коштів позивача у розмірі залишку коштів на мультивалютній картці 1626,29 доларів США та 1561,37 євро на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон». Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року був укладений сторонами в простій письмовій формі. Отримання згоди від кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанку), грошові кошти яких були переведені на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон»), відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Розміщення банком повідомлення від 30 січня 2015 року на офіційному сайті у відповідному розділі Умов та Правил і встановленням строку для кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанку) до 15 лютого 2015 року для подання письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірною юридичною дією банку, яка кореспондувалась з вимогами законодавства. Отримання банком у такий спосіб згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17 листопада 2014 року правочину та досягненням ефекту переведення боргу за ним.

Крім того, суд при стягненні 3 % річних зазначив в мотивувальній частині, що погоджується з наведеними позивачем розрахунками, але не зазначив, з якого моменту у позивача виникло право на застосування 3 % річних та чому період нарахування позивачем 3 % річних з 17 листопада 2014 року по 21 грудня 2021 року є правомірним і обґрунтованим. Відповідач у відзиві на позовну заяву окремо вказував на те, що до наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Отже, нарахування 3 % річних здійснено позивачем поза межами загального строку позовної давності, про застосування якого відповідач заявляв письмово.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на розгляд справи у його відсутності, без повідомлення його належним чином про час і дату розгляду справи.

Так, згідно матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04 жовтня 2022 року (а. с. 91 - 92).

В підготовчому засіданні 04 жовтня 2022 року, проведеному за участю представника відповідача, було оголошено перерву до 25 листопада 2022 року (а. с. 104).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року закінчено підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду (а. с. 139 - 140).

На а. с. 141 знаходиться протокол підготовчого засідання від 25 листопада 2022 року, проведеного у відсутності учасників справи, згідно якого було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду, після чого судове засідання оголошено продовженим, досліджено матеріали справи, суд видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої проголосив рішення, роз`яснив його зміст, суть та порядок оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 196 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 209, ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, закривши підготовче засідання ухвалою від 23 листопада 2022 року і одразу продовживши судовий розгляд справи, судом першої інстанції всупереч вимог ст. 211 ЦПК України не повідомлено учасників справ про місце, дату і час судового засідання та порушено процесуальні права відповідача щодо участі в судовому засіданні та інші права, передбачені ст. 43 ЦПК України, які могли бути реалізовані безпосередньо в судовому засіданні, однак можливості реалізації яких відповідач був позбавлений судом.

Закриваючи підготовче засідання у відсутності учасників справи, суд першої інстанції мав вирішити питання про дату призначення судового засідання для розгляду справи по суті з урахуванням необхідності повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, застосувавши відповідні процесуальні норми, якими регламентується дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав.

Наведені обставини свідчать про неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду, оскільки відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, призначений на 23 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції зазначив, що погоджується з наведеними позивачем розрахунками. При цьому суд першої інстанції безпідставно ухилився від встановлення обставин, з якого часу у позивача виникло право на стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних і чим таке право підтверджується, допустивши неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи.

Також судом першої інстанції не було розглянуто і вирішено по суті заяву АТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності, поданою відповідачем 25 листопада 2022 року до ухвалення судом рішення (а. с. 138).

Отже, при розгляді даної справи суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не визначився з характером спірних правовідносин, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та із порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в якому має картковий рахунок Platinum, карта НОМЕР_1 .

Згідно довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 травня 2014 року, ОСОБА_1 станом на 18 травня 2014 року має в ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні рахунки: НОМЕР_1 строком до 07/14, валюта рахунку долари США та євро, залишок 1626,29 доларів США та 1561,37 євро (а. с. 5).

На а. с. 7 знаходиться скріншот з сайту https://finbalance.com.uaз витягом із статті «Апеляційний суд виніс рішення в «кримському» спорі між ПриватБанком і «Фінілоном» за 15 червня 2021 року, в якій повідомлено про результати розгляду судом справи № 904/1721/20 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін в договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року у зв`язку з істотною зміною обставин.

На а. с. 26 знаходиться копія листа АТ КБ «ПриватБанк» від 22 грудня 2022 року на заяву ОСОБА_1 від 17 грудня 2021 року (зареєстрована 21 грудня 2022 року), в якому повідомлено про неможливість виконання викладених в ньому вимог, посилаючись на положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджені постановою Правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267, якими передбачено, що банки зобов`язані забезпечувати зберігання та захист інформації, яка містить банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття. Рекомендовано звертатись до банку з використанням вищенаведених авторизованих каналів зв`язку або направити поштою запит за підписом, засвідченим нотаріально у встановленому законом порядку.

На а. с. 53 - 55 знаходиться копія договору про переведення боргу, укладеного 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», з додатковою угодою до нього, за умовами якого, на підставі згоди кредиторів, отриманих ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, які виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно переліку та укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», які здійснюють діяльність на території АР Крим. Впродовж 20 днів з моменту укладення дійсного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язується перерахувати ТОВ «ФК «Фінілон» грошові кошти, розміщені кредиторами на підставі договорів в розмірі згідно додатку № 1. З моменту набуття чинності дійсним договором ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе обов`язки ПАТ КБ «ПриватБанк» і стає боржником за договорами згідно додатку № 1.

На а. с. 56 знаходиться витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реєстр Кредиторів) к договору перевода долга № б.н. от 17.11.2014», підписаний головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк», згідно якого ОСОБА_1 є кредитором АТ КБ «ПриватБанк», борг перед яким по рахунку НОМЕР_2 , за договором SAMDN5086 в розмірі 1626,29 доларів США, та за договором SAMDN3088 в розмірі 1561,37 євро, було відступлено на користь ТОВ «ФК «Фінілон».

На а. с. 57 знаходиться довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 14 лютого 2022 року, видана про те, що АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів клієнта ОСОБА_1 за договорами SAMDN5086, SAMDN3088 відповідно до договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реєстр Кредиторів) к договору перевода долга б.н. от 17.11.2014 г.», включає, зокрема, нараховані відсотки по вкладу на дату переведення боргу.

На а. с. 58 знаходиться роздруківка з сайту АТ КБ «ПриватБанк» з новиною від 30 січня 2015 року, згідно якої повідомлено, що в зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділ «1.1.7 Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з Банком. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення Клієнт направляє банку в строк до 15 лютого 2015 року. Ненадання Клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу по договорам клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на ст. 1059, 1060, 1061 ЦК України, якими регулюються правовідносини, що виникають з договорів банківського вкладу. Також він зазначив, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не повертає вклади та нараховані відсотки, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено лише про наявність карткового рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк», карта Platinum НОМЕР_1 , та про наявність залишку коштів на цьому рахунку. До позовної заяви не додано договорів банківського вкладу з ПАТ КБ «ПриватБанк», не надано платіжного доручення про перерахування банку коштів на депозитний рахунок від платника або інших доказів внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати, що спірні правовідносини виникли з договору банківського вкладу, оскільки в даному випадку доказування ґрунтуватиметься на припущеннях, і апеляційний суд застосовує до спірних правовідносин норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які випливають з договору банківського рахунку.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) зазначено, що «відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною першою статті 1067 цього Кодексу визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частини перша та третя статті 1071 ЦК України).

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», в якому має картковий мультивалютний рахунок, на якому на підставі укладених з відповідачем договорів зберігається залишок в розмірі 1626,29 доларів США та 1561,37 євро, розмір залишку підтверджується наданою відповідачем довідкою від 18 травня 2014 року і додатком до договору від 17 листопада 2014 року про переведення боргу, позивач звертався до банку з вимогою про повернення розміщених на рахунку грошових коштів, однак станом на день звернення з позовом грошові кошти повернуті йому не були, що не заперечується відповідачем, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, які обліковувалися на його рахунку на карті Platinum НОМЕР_1 в розмірі 1626,29 доларів США та 1561,37 євро.

Оцінюючи доводи АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на позовну заяву, що належним відповідачем у даній справі має бути ТОВ «ФК «Фінілон», і також доводи апеляційної скарги, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений АТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», не є нікчемним, є дійсним, правомірним, укладеним з повним дотриманням вимог ст. 520, 521 ЦК України та зберігає свою обов`язковість для виконання своїх обов`язків новим боржником перед кредиторами, апеляційний суд враховує таке.

АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що згода кредитора на переведення боргу до ТОВ «ФК «Фінілон» отримана шляхом його приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, та мовчазної згоди (відсутності письмової заяви кредитора з викладенням незгоди на переведення його коштів новому боржнику).

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Разом із тим, АТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором, укладеним з позивачем, та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 22 червня 2022 року в справі № 199/317/20 (провадження № 61-5505св21), від 21 червня 2023 року в справі № 757/948/21-ц (провадження № 61-1339св23) у подібних правовідносинах.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 346,20 доларів США та 332,38 євро за період з 17 листопада 2014 року по день пред`явлення позову 21 грудня 2021 року, обґрунтовуючи це тим, що банк не повернув йому грошові кошти, а без відома та дозволу позивача передав їх ТОВ ФК «Фінілон», яке не має ліцензій на здійснення фінансових операцій, на підставі договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому вважав, що саме з 17 листопада 2014 року банк порушив його права на безперешкодне володіння своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 253 ЦК, якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, у зобов`язаннях за договорами банківського рахунку право пред`явлення вимоги про сплату 3 % річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у володільця банківського рахунку виникає з моменту пред`явлення розпорядження клієнта до банку про видачу грошових коштів з банківського рахунку та невиконання банком такого розпорядження в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення йому сум залишків на банківському рахунку саме 17 листопада 2014 року, а отже що у нього виникло право пред`явлення вимоги про сплату 3 % річних з дати невиконання банком його розпорядження.

Після відкриття провадження у справі позивачем надано до матеріалів справи відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 22 грудня 2021 року на його запит від 17 грудня 2021 року, яким банк відмовляє про неможливість виконання викладених у ньому вимог (а. с. 26), однак зі змісту відповіді неможливо встановити предмет самого звернення, копія якого в матеріалах справи відсутня.

В переліку додатків до позовної заяви (а. с. 3 зворот) позивачем зазначена копія заяви про повернення вкладу з доказами відправки, однак фактично до позову такий доказ не додано, на що у відзиві на позовну заяву обґрунтовано вказував АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 44), і позивачем у відповіді на відзив цей аргумент не спростовано, не пояснено причин фактичної відсутності зазначеного доказу і до суду його не направлено.

Крім того, оскільки позивачем не надано до суду договору, на підставі якого йому було відкрито відповідний банківський рахунок, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити строк, у який банк мав виконати розпорядження клієнта щодо видачі йому з рахунку грошових коштів, та встановити час прострочення зобов`язання.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено виникнення у нього права стягнення з відповідача 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на час пред`явлення позову, і в даній частині позовних вимог апеляційний суд відмовляє.

Також ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь пеню відповідно до абз. 2 п.п. 32.3.2 п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за період з 22 грудня 2020 року по 22 грудня 2022 року, оскільки банк списав кошти з рахунку платника без законних підстав, в розмірі процентної ставки, встановленої банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, в розмірі 18662,49 грн. та 20238,55 грн.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним станом на день пред`явлення позову ОСОБА_1 (втратив чинність 01 серпня 2022 року), у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахунок коштів ОСОБА_1 на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» відповідно до договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, тобто за наявності відповідної підстави, апеляційним судом не встановлено обставин та умов, передбачених ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для нарахування пені, відтак у зазначеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню як необґрунтовані.

Відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» 25 листопада 2022 року було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до основної вимоги за позовом, а саме про стягнення залишків коштів, які розміщувались на поточному рахунку (а. с. 138).

Відповідно до ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що його рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» були заблоковані, а доступ до інформації в особистому кабінеті Приват24 обмежено під час анексії Автономної Республіки Крим в 2014 році, після чого він неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки та повернути заблоковану суму коштів, проте банк відмовляв у зв`язку з припиненням діяльності на території АР Крим.

Відтак, подія, з якою ОСОБА_1 пов`язує порушення своїх прав як споживача, сталася в 2014 році, і в цьому році він довідався про порушення своїх прав, оскільки доступ до інформації в особистому кабінеті Приват24 йому було обмежено, рахунки заблоковані, і відповідні вимоги позивача не були задоволені банком.

Звернувшись до суду з позовом в грудні 2021 року, ОСОБА_1 пропустив загальний трирічний строк позовної давності, який сплинув в 2017 році, оскільки на вимоги про повернення грошових коштів, які зберігаються на картковому рахунку, не поширюється дія п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України, згідно якої позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не подавалося клопотання про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності і про поновлення цього строку відповідно до вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, оскільки станом на день звернення з позовом 22 грудня 2021 року трирічний строк позовної давності закінчився, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України це є підставою для відмови в позові про стягнення з відповідача залишків грошових коштів на картковому рахунку в розмірі 1626,29 доларів США та 1561,37 євро.

Відтак, за наслідками апеляційного перегляду позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в цілому.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в усіх судових інстанціях відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», понесені відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2264,17 грн. в межах ставки судового збору, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінілон» про стягнення коштів.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги в розмірі 2264,17 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.