Справа № 930/2837/23
Провадження №2/930/794/23
У Х В А Л А
06.12.2023 року м. Немирів
Немирівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Войницької Т.Є.
за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «НАДЕЖДА» - адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича до ОСОБА_1 про регресне відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «НАДЕЖДА» - адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича до ОСОБА_1 про регресне відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
05.12.2023 до суду надійшла заява представника ТОВ ВКФ «Надежда» - адвоката Артема Бєлокриницького про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на наступне рухоме майно (транспортні засоби), що належать ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):
1)NISSAN ROGUE (№ куз. JN8AT2MV9HW280057) ;
2)LEGRAS DA340 (№ куз. VF9DA3402A1024423);
3)MAN TGS 18.400 (№ шасі НОМЕР_2 );
4)CARNEHL CHKS-HH (№ шасі НОМЕР_3 );
5)FRUEHAUF LTD (№ шасі SFRWADDA36X508901);
6)DAF FT XF 105.460 (№ шасі НОМЕР_4 );
7)GROENEWEGEN DRO 14-27 (№ шасі НОМЕР_5 );
8)GEN TRAIL TF34CZ2BC1RA (№ шасі НОМЕР_6 );
9)DAF FT XF 105.340 (№ шасі НОМЕР_7 );
10)DAF XF 105.460 (№ шасі НОМЕР_8 );
11)GROENEWEGEN DRO 12-20 (№ шасі НОМЕР_9 );
12)DAF FT XF 105.410 (№ шасі НОМЕР_10 );
13)DAF FT CF 85.430S (№ шасі НОМЕР_11 ), в якості забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Надежда» (ІКЮО: 22629098) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення в порядку регресу збитків, завданих неправомірними діями водія ОСОБА_2 , який керував транспортними засобами автомобілем DAF-XF105 460 р.н. НОМЕР_12 (VIN: НОМЕР_8 ) та напівпричепом GROENEWEGEN-DRO 12-20 р.н. НОМЕР_13 (VIN: НОМЕР_9 ), що належать або належали на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в розмірі 2142827,18 грн.
Заява обґрунтована тим, що в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває справа № 930/2837/23 за позовом ТОВ ВКФ «Надежда» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу збитків в розмірі 2142827,18 грн.
Предметом позову є стягнення в порядку регресу з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «НАДЕЖДА» (ІКЮО: 22629098) збитків, завданих неправомірними діями водія ОСОБА_2 , який керував транспортними засобами автомобілем DAF-XF10 5 460 р.н. НОМЕР_12 (VIN: НОМЕР_8 ) та напівпричепом GROENEWEGEN-DRO 12-20 р.н. НОМЕР_13 (VIN: НОМЕР_9 ), що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), в розмірі 2142827,18 грн.
Представник заявника вважає, що відповідач може відчужити власне рухоме майно з тим, щоб на стадії виконання рішення не був накладений арешт на відповідне майно, за рахунок якого будуть задоволені позовні вимоги і, за даними обставинами необхідно застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
При заданих в заяві про призначення експертного дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля DAF-XF105 460 н. НОМЕР_14 з напівпричепом GROENEWEGEN-DRO 12-20 н. НОМЕР_13 ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 9.9 «а», 9.10 «б», 15.1, 15.2 та 19.4 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Scania R500 н. НОМЕР_16 ОСОБА_4 не суперечили вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху України».
Позивач посилався на вказані обставини, як на підставу своїх позовних вимог та прийняв рішення звернутися до суду зі зворотною вимогою до винної особи - власника автомобіля DAF-XF105 460 н. НОМЕР_14 з напівпричепом GR0ENEWEGEN-DR.0 12-20 н. НОМЕР_13 про повернення виплаченого.
Відповідач, після спливу майже трьох років з моменту набрання законної сили вказаної постанови, вирішив її оскаржити в Київському апеляційному суді.
16.11.2023 Київський апеляційний суд прийняв постанову в справі № 370/1655/20, повернувши апеляційну скаргу відповідача на постанову Макарівського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року.
На думку представника заявника, вищевказане свідчить про те, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на зміну доказів позивача, та є намаганням завадити позивачу відновити своє порушене право на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Представник позивача вважає, що такі дії позивача спрямовані на неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви, зокрема здійснить відчуження власного рухомого майна.
У зв`язку із чим вважає, що накладання арешту на рухоме майно відповідача є доцільним та обґрунтованим заходом забезпечення позовної заяви.
Також, представник заявника не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки арешт вищевказаного рухомого майна не матиме наслідком спричинення будь-яких збитків для відповідача, він зможе користуватися та володіти цим майном, а також позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місцезнаходження на території України та майно, що знаходиться на території України.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.
На підставі ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч.1ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Відповідно дост.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
У відповідності до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
У постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 року викладено позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Тому, не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149ЦПК.
Згідно п.1ч.1ст.150ЦПК України,позов забезпечується накладенням арешту на майно.
Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову,крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97- ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того судом враховується, що у відповідності до ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а існування загрози їх порушення повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того,що уразі невжиття заходів забезпечення майбутнього позову,про застосування яких просить представник заявника, дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тобто докази вчинення ОСОБА_1 дій направлених на відчуження належного їй майна або інших дій з метою уникнення від обов`язку по відшкодування збитків ТОВ ВКФ «Надежда».
Самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на її майно.
Намагання відповідача оскаржити постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 через 3 роки не свідчить про те, що відповідач вживатиме заходів, щодо унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Крім того, на переконання суду, вимоги про вжиття заходів забезпечення позову з накладення арешту на зазначене належне відповідачці рухоме майно, без розуміння вартості такого майна порушують баланс інтересів учасників та можуть стати занадто важким тягарем для відповідача. Між іншим, заявником не надано суду доказів вартості майна, на яке просить накласти арешт, задля дотримання вимоги співмірності розміру заявлених вимог позову та застосованих заходів.
За наведених обставин, суд вважає, що захід забезпечення позову, який представник заявника просить вжити, є вочевидь неспівмірним з ціною позову, оскільки вартість нерухомого майна, на яку представник заявника просить накласти арешт, враховуючи кількість та марки та моделі автомобілів, є значно більшою ніж сума збитків (а саме: 2 142 827,18 грн.), яку представник ТОВ ВКФ «Надежда» просить стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 , що є суттєвим порушенням майнових прав відповідача.
За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої заяви недостатніми та не доведеними належними засобами доказування, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст.ст.149,153,157,260 ЦПК України, суд, -
У задоволенні заяви представника ТОВ ВКФ «Надежда» - адвоката Артема Бєлокриницького про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до суду Вінницького апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Є. Войницька