Номер провадження: 22-ц/813/6671/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Разом з тим, позивачка просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1201 га, за кадастровим номером :06:123:0007, адреса: АДРЕСА_1 , яка зараз належить ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заяву тим, що вказана земельна ділянка виступає у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, незважаючи на це, ОСОБА_3 , будучи власником цієї земельної ділянки відчужила її на користь ОСОБА_1 , що має ознаки фраудаторності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року заяву задоволено та накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1201 га, за кадастровим номером :06:123:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд наклав арешт на майно особи, яка не була учасником справи, чим вирішив питання про її права та обов`язки. Так, апелянт зазначає, що власником земельної ділянки за кадастровим номером :06:123:0007 є ОСОБА_1 , яка набула її на підставі договору купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 . Сама ОСОБА_3 , а також інший співвідповідач ОСОБА_4 ніколи власниками спірної земельної ділянки не були, проте суд цих обставин не перевірив та забезпечив позов земельною ділянкою, яка належить сторонній особі ОСОБА_1 .

Відповідно до ст..352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 14.11.2023 року на 15.00 годину, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Присутня в судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Хижняк Анастасія Володимирівна вважала за можливе розглядати справу за відсутності сповіщених сторін.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість учасників справи про судове засідання та відсутності від них клопотань про відкладення, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що предметом позову є стягнення боргу за договорами позики від 06.08.2021 року на суму 60 000 доларів США та від 01.02.2020 року на суму 60 000 доларів США.

Позивачка просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1201 га, за кадастровим номером :06:123:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ця земельна ділянка була у власності ОСОБА_3 , яка згодом відчужила її ОСОБА_1 , та виступає у якості забезпечення за договором позики від 01.02.2020 року, укладеним ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору купівлі-продажу від 20.09.2021 року, власником цієї земельної ділянки була не ОСОБА_3 , а ОСОБА_5 , яка на підставі довіреності, посвідченої Лапою І.С., консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (США) від 25.07.2020 року за реєстровим № 663/20, уповноважила ОСОБА_3 продати від її імені земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с.65-66).

Крім того, відповідно договору позики від 01.02.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором виступали земельні ділянки площами: 0,2309 га та 0,2405 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17-19), а не земельна ділянка площею 0,1201 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як про те вказує позивач.

Вказаних обставин суд не перевірив, та помилково вжив заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно особи, яка не є учасником справи.

За таких обставин, оскільки відповідачі не є власниками земельної ділянки за кадастровим номером :06:123:0007 та така земельна ділянка не виступала у якості забезпечення виконання зобов`язань за жодним договором позики, ухвалу районного суду слід скасувати, а заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року про забезпечення позову скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1201 га, за кадастровим номером :06:123:0007, адреса: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 08.12.2023 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова