Справа № 446/1677/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2023 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
за участю секректаря судового засідання Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка-Бузька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
26.07.2023 ОСОБА_1 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 в якій просить стягнути борг за розпискою та відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду.
Ухвалою суду від 12.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розглядуза правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомляла і від неї не надходило клопотання про розгляд справи у її відсутності.
На підставі ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
З матеріалі справи видно,01.08.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у сумі 3650 грн., які відповідач зобов`язався повернути в повній сумі з термін до 16.09.2022 про що відповідачем було складено розписку у письмовій формі.
ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позичені кошти до 16.09.2022 проте так їх і не повернула.
З листа № 4081/44/01-22 від 17.10.2022, видно що позивачка зверталася із заявою у ВП №1 Львівського РУП № ГУНП у Львівській області.
Жодних доказів того, що вказані в розписці суми грошових коштів були повернуті позивачу, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Отже, вбачається, що ОСОБА_2 наразі не виконала своє зобов`язання по поверненню суми позики.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.
З наявної в матеріалах справи письмової розписки від 01.08.2022 вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг позивачу протягом визначеного строку.
Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплена підписом відповідача.
Отже, вказаний документ містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.
Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку визначеними договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.
За твердженням позивача станом на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем складає 3650,00 грн.
Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 3650,00 грн.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 174 від 13.01.2023, випискою № 100 із медичної карти амбулаторного хворого від 20.04.2023, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1509 від 19.05.2022.
Факт не повернення коштів ОСОБА_1 завдало шкоди її здоров`ю, у зв`язку з чим вона затратила свої кошти на лікування, що підтверджується чеками купівлі медикаментів.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю, а п. 7 згаданої Постанови зазначено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд погоджується, що внаслідок протиправних дій із боку відповідача позивачеві заподіяні також і моральні збитки, які підлягають відшкодуванню.
Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Суд вважає, що протиправними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Неправомірні суспільно-небезпечні діяння відповідача потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на звернення у поліцію, лікування. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог розумності і справедливості та враховує обсяг страждань позивача, особи відповідача та інші істотні обставини справи, а тому приходить до висновку, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., буде належною та справедливою компенсацією. На думку, суду ця сума буде відповідати характеру та обсягу страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відтак, позовні вимоги позивача слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. 00 коп. моральної шкоди та 3067,37 грн. відшкодування витрат на лікування.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 207, 525, 526, 545, 640,1046, 1049, 1167 ЦК України, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму в розмірі 3650 (три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень у рахунок погашення боргу за розпискою від 01.08.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму в розмірі 3067, 37 (три тисячі шістдесят сім гривень тридцять сім копійок) на відшкодування матеріальної шкоди затрат на лікування.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму в розмірі 2000 (дві тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя М.Л. Самсін