Справа № 700/1039/23
Провадження № 2/700/327/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/1039/23 провадження №2/700/327/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 212400 грн., що є еквівалентом на 2019 рік 8500 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 10.10.2019 року про отримання ним грошових коштів у позику в сумі 205200 грн. та 09.12.2019 року в сумі 7200 грн. із зазначенням умов їх повернення. Згідно з борговою розпискою відповідач мав повернути позику частинами: першу суму 3000 доларів США до 10.12.2019 року, другу суму в розмірі 3000 доларів США до 11.12.2019 року, а решту по домовленості. В переписці у вайбері між позивачем та відповідачем протягом 2023 року відповідач обіцяв повернути кошти, але повернув тільки 5000 грн. На його звернення повернути решту коштів відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчить направлена вимога від 29.08.2023 року про повернення боргу за розпискою відповідачеві, на яку відповідач жодним чином не відреагував. У зв`язку з тим, що відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів уникає від виконання зобов`язання він змушений звернутися за захистом свого права. З урахуванням погашення відповідачем боргу у розмірі 5000 грн., просить стягнути 207400 грн. боргу та 2074 грн. судового збору. Крім того, позивач звернувся до суду із заявою в якій просив визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду поважними та поновити його. В обґрунтування заяви вказав, що останній день подання позовної заяви про стягнення боргу за розпискою становить 12.12.2022 рік. У зв`язку з тим, що 12.03.2020 року по 30.06.2023 року по усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 року №211, він є інвалідом 3 групи, тому лікарі рекомендували дотримуватися карантину. З 24.02.2022 року, в Україні було введено режим воєнного стані, тому вважає що строк звернення до суду був ним пропущений з поважних причин.

Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку сторін суд прийшов до висновку про задоволення позову із наступних пiдстав.

Статтями 1,2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 10.10.2019 року отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в борг у сумі 205200 грн. та зобов`язувався повернути кошти до 24.10.2019 року. 09.12.2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в борг у сумі 7200 грн. Та зазначив, що зобов`язується повернути позику частково - першу суму 3000 доларів США до 10.12.2019 року, другу суму в розмірі 3000 доларів США до 11.12.2019 року, а решту по домовленості. Даний факт підтверджується розпискою від 09.12.2019 року.

Позивач вказав, що ОСОБА_2 повернув йому тільки 5000 грн.

У встановлений у розписці термін та на день подання позову відповідач не повернув позивачу решту коштів в сумі 207400 грн. Звернення позивача до відповідача від 29.08.2023 з вимогою повернути решту боргу, відповідач проігнорував.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003" статті 1047 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі.

Судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами у справі, враховуючи зміст розписки про отримання коштів, приходить до висновку, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, оформлений розпискою від 09.12.2019 року власноручно складаної і підписаної ОСОБА_2 із зазначенням отримання коштів в борг в сумі 205200 грн. та 7200 грн. та строку їх повернення.

Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем у борг.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка відповідача від 09.12.2019 року підтверджує факт передачі та отримання ним грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму, отже такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується підписом відповідача на розписці.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки від 09.12.2019 року та факт невиконання ним зобов`язання. Із відзивом до суду не звертався.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в розмірі 207400,00 грн., є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, за клопотанням останнього, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2074 грн., сплачений позивачем під час подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки№N1C4M411ЗМ від 16.10.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 13,15, 16, 81, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 545, 610, 615, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 207400 грн. (двісті сім тисяч чотириста гривень).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2074 грн. (дві тисячі сімдесят чотири гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. В. Бесараб