КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/2929/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3681/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Кравчук Ю.В.,-

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив визнати недійсним договір позики від 10 травня 2019 року, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що 10 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано договір позики. За умовами даного договору ОСОБА_2 мала передати позивачу, як позичальнику грошові кошти в сумі 32 000 доларів США. У договорі позики було вказано про те, що факт передачі (повернення) коштів підтверджується власноручно складеною розпискою від позикодавця, тобто від ОСОБА_2 . Однак умови договору позики в частині передачі грошових коштів в сумі 32 000 доларів США так і не були виконані. Окрім того, розписка, що підтверджує факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 позивачу відсутня, що також підтверджує обставини того, що грошові кошти у вказаній сумі не передавалися позивачу.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2022 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 10 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

Відповідно до п. 1 договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 32 000 доларів США 00 центів.

Згідно абз. 2 п. 1 договору, передачу грошей здійснено до підписання цього договору, факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання.

10 травня 2019 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю наступне нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку за АДРЕСА_1 .

Даний договір іпотеки посвідчений 10 травня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. та зареєстрований у реєстрі за №961.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що 10 травня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики. За умовами даного договору ОСОБА_2 мала передати позивачу як позичальнику грошові кошти в сумі 32 000 доларів США. Однак умови договору позики в частині передачі грошових коштів в сумі 32 000 доларів США так і не були виконані. Тому договір позики слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3 , ч. 5-6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у абз. 2 п. 1 договору сторони погодили, що передачу грошей здійснено до підписання цього договору, факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися цього питання.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що відсутня розписка, яка б підтверджувала факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 позивачу, оскільки така розписка складається при поверненні грошових коштів позичальником позикодавцеві.

Доводи апеляційної скарги про те, що лише факт укладення договору позики не свідчить про передачу грошей, колегія суддів оцінює критично, оскільки письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, сторони в договорі погодили, що передача грошей здійснена до підписання цього договору, і факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 листопада 2022 року постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко