Номер провадження: 22-ц/813/3712/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_1 про часткове скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, скасування ордеру та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який уточнювала, до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 , про часткове скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та визнання права користування житловим приміщенням.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року в частині закріплення за громадянином ОСОБА_1 житлової кімнати площею 15,75 кв. м. та відкриття особового рахунку на його ім`я у квартирі АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, з урахуванням ухвали від 11 листопада 2015 року про виправлення описок, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2014 року в частині скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11 листопада 2011 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог, зазначивши відповідачами - Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі службового посвідчення № 42 від 01.04.1968 року матері позивача надане приміщення жилої кімнати площею 9,0 кв. м. у кватирі АДРЕСА_1 , як службове житло. Рішенням виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси № 470 від 04.12.1981 року вказане жиле приміщення було надане вже в постійне користування та був відкритий особовий рахунок за № НОМЕР_1 . З 1991 року позивач самостійно та з 1995 року разом із сином проживали в зазначеній квартирі та користувалася усіма приміщеннями, з яких на думку позивача, тільки одна кімната є житловою, а інші допоміжні, у тому числі прохідна кімната площею 15,75 кв.м. Наприкінці 2011 року до позивача звернувся ОСОБА_1 з вимогою звільнити кімнату 15,75 кв. м. у даній квартирі, оскільки він має наміри проживати на даній площі. В подальшому, позивачу стало відомо, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року кімната площею 15,75 кв. м., яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , передана в користування ОСОБА_1 та його родині. Зазначене розпорядження було прийняте на підставі звернення ОСОБА_1 з заявою про переоформлення особового рахунку після смерті його бабусі - головного квартиронаймача - ОСОБА_3 , та доданих документів. Проте, як вказала позивач, на час звернення до Приморської районної адміністрації з заявою про переоформлення особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та його родичі проживали та були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 . Позивач наполягала на тому, що квартира АДРЕСА_1 , належить громадському житловому фонду Одеської міської ради, є однокімнатна з житловою площею 11,1 кв. м. З документів, отриманих позивачем ОСОБА_2 , стало відомо, що ОСОБА_1 до своєї заяви про переоформлення особового рахунку надав довідку Ф-1 про склад сім`ї та реєстрації, з якої вбачається, що у вказаній квартирі № 33 мешкають та зареєстровані сам ОСОБА_1 та члени його родини у складі 7 людей, в той час як ніхто ніколи не мешкав у даній квартирі. Крім того, згідно рішення Центральної ради № 449 від 02.08.1968 року ОСОБА_3 , бабусі ОСОБА_1 , було дозволено тимчасове проживати у квартирі АДРЕСА_1 , тобто сама ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована з 09.02.1966 року до часу своєї смерті у квартирі під АДРЕСА_4 . Позивач наголошувала, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто зі сторонніх осіб, крім родичів позивача, ніколи не проживав, а технічні та санітарні умови квартири не дозволяють проживання двох сімей. За таких підстав позивач була вимушена звернутись до суду з позовними вимогами про часткове скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, скасування ордеру та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації № 986 від 11.11.2011 року в частині закріплення житлової площі та переоформлення особового рахунку ОСОБА_1 на одну кімнату житловою площею 15,75 кв.м. комунальної квартири АДРЕСА_1 на склад родини із 6-ти осіб та ордер № 204 від 14.11.2011 року. Зобов`язано Приморську району адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_2 на першочергове право закріплення за ОСОБА_2 суміжної кімнати житлової площею 15,75 кв.м. комунальної квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в якості засобу комунікації зазначив крім поштової адреси також і номер телефону мобільного зв`язку НОМЕР_2 .

Повідомлення про судове засідання на 05.12.2023 року о 14-00 г. доставлено у додаток «Вайбер» за номером телефону НОМЕР_2 , який вказаний ОСОБА_1 в якості засобу зв`язку - 02.11.2023 року о 13-36-58 г. (т. 3, а.с. 238).

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомлена на адресу її електронної пошти 02.11.2023 року о 18-02-38 г. (т. 3, а.с. 240).

Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставления.

Відповідно до рекомендованих повідомлень повернутих до апеляційного суду, судова повістка- повідомлення про дату, час і місце розгляду справи не була вручена за зареєстрованим місцем проживання позивача через відсутність адресата.

Будучи в розумінні ст. ст. 128,130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.12.2023 року на 14.00 годину відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини не явки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Присутні в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Онищук Г.А. заперечували проти відкладення судового засідання посилаючись на тривалий, понад розумний строк розгляду справи в судах - з серпня 2012 року.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги відсутність станом на 14-00 г. 05.12.2023 року оголошеної повітряної тривоги, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, скасовуючи розпорядження Приморської районної адміністрації № 986 від 11.11.2011 року в частині закріплення житлової площі та переоформлення особового рахунку ОСОБА_1 на одну кімнату житловою площею 15,75 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1 на склад родини із 6- ти осіб та ордер № 204 від 14.11.2011 року, зобов`язуючи Приморську району адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_2 на першочергове право закріплення за ОСОБА_2 суміжної кімнати житлової площею15,75 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

З матеріалів справи вбачається, що:

-на підставі службового посвідчення № 42, виданого рішенням виконкому Центральної райради м. Одеси № 195 від 01.04.1968 року, мати позивачки ОСОБА_2 . ОСОБА_5 отримала житлову площу у квартирі АДРЕСА_1 , як службове;

-рішенням виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси № 470 від 04.12.1981 року вказане житло у вигляді кімнати площею 9,0 кв. м. було надане ОСОБА_5 в постійне користування та був відкритий особовий рахунок за № НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 08.05.1991 року;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 17.05.1996 року (т. 1 а.с.36, 201-221);

-квартира АДРЕСА_1 належить до громадського житлового фонду Одеської міської ради. Матеріалами справи підтверджене, що квартира знаходиться на 1-му поверсі двохповерхового флігелю будинку, має загальну площу 35, 7 кв. м. та складається з двох житлових кімнат які після переобміру ОМБТІ та РОН мають площу 14,77 кв. м. та 11,47 кв. м. (т. 1 а. с 35);

- 09.11.2011 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про переоформлення особового рахунку на своє ім`я на житлову кімнату площею 15,75 кв. м., що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що помер головний квартиронаймач - його бабуся ОСОБА_7 ( а.с. 191-200); До своєї заяви ОСОБА_1 додав до Приморської районної адміністрації необхідні документи щодо переоформлення особового рахунку, а саме: довідку про склад сім`ї та реєстрації по квартирі АДРЕСА_1 ; заяву згоду на переоформлення особового рахунку; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 ; довідку ВДРАЦС ГУЮ в Одеській області про зміну прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_7 ; копію свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_8 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_9 ; копію паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_3 сторінки; копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 );

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 10516 від 30.12.1998р, зроблений Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції;

-згідно з актовим записом про смерть № 10516 на час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_5 (т. 1 а. с. 189- 190);

-згідно актових записів про шлюб з 30.04.1969 року ОСОБА_3 змінили прізвище на ОСОБА_11 , а з 26.08.1988 року змінила прізвище на ОСОБА_12 (т. 1 а. с. 196);

-на час звернення до Приморської районної адміністрації із заявою про переоформлення особового рахунку на житлову площу у квартирі АДРЕСА_1 згідно документів, наданих КП «ЖКС «Порто-Франківський», ОСОБА_1 та всі його повнолітні родичі, які вказані в довідці про склад сім`ї та реєстрації, доданій разом з вказаною заявою, були в дійсності зареєстровані за адресою АДРЕСА_5 , а саме ОСОБА_13 (мати), ОСОБА_14 (сестра), ОСОБА_15 , а також неповнолітній ОСОБА_16 (брат).

При цьому мати ОСОБА_1 - ОСОБА_13 ( ОСОБА_17 ), померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою по квартирі № 49 , була там прописана з 1983 року, чотири рази змінювала паспорт, знята з реєстрації по даному адресу на підставі актового запису про смерть № 6006 від 17.06.2013 року.

Зокрема сам ОСОБА_1 (1984 року народження), був вперше зареєстрований 16.05.2001 року (т. 1 а. с. 201-221) за адресою АДРЕСА_5 ( тобто у сімнадцять років) та в той же день за місцем прописки отримав паспорт НОМЕР_5 ;

-згідно довідки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пройшов реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб 27.02.2003р., йому був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_6 , місце проживання на дату реєстрації АДРЕСА_5 (т. 1 а. с. 186);

-на підставі викладеного суд дійшов висновку щодо недоведеності тверджень ОСОБА_1 про проживання під час його неповноліття у квартирі № 33 в період з 1998 року (після смерті бабусі) та до 2001 року (отримання паспорту), а саме, коли його бабуся до смерті та його мати постійно проживали та були прописані у квартирі № 49 ;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та його донька ОСОБА_9 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 23.12.2011 року, а до цієї дати були зареєстровані у квартирі 49 , звідки виписалися в той же день 23.12.2011 року. Інші родичі, з якими ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у квартирі 49 , залишилися з реєстрацією по вказаній квартирі, тобто на підставі спірного розпорядження Приморської районної адміністрації реєстрацію не змінювали. Вказані факти підтверджені наданими КП ЖКС «Порто-Франківський» до матеріалів справи картками по прописці форми А та по квартирній картці форми Б, при цьому інформація в даний картках по ОСОБА_1 та його доньки підтверджена довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (т. 1 а. с. 105);

-25.12.2011 року ОСОБА_1 отримав новий паспорт НОМЕР_7 , у якому була одна відмітка щодо прописки вже у квартирі 33 , тобто відсутня відмітка щодо прописки у квартирі 49 . Обставини заміни паспорту ОСОБА_1 пояснені не були;

- ОСОБА_1 намагався визнати через суд, що нібито паспортисти допустили помилку у номері квартири, але Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду було повністю відмовлено у задоволені його касаційного скарги.

В Постанові Верховного суду при розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 від 28.11.2018 року, справа № 522/30686/13-а, зазначено, що дії або бездіяльність, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин є не саме заповнення посадовими особами житлово-експлуатаційних організацій карток прописки, а рішення компетентного органу щодо проведення реєстрації особи за певною адресою проживання або відмова у її проведенні, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що звернення до суду з вимогами про визнання таких дій посадових осіб відповідача протиправними, є неналежним способом захисту прав позивача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2020 року комісією у складі голови - головного спеціаліста юридичного відділу Приморської РА Одеської міськради ОСОБА_23, майстра дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_22 в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були обстежені квартира № 33 та квартира АДРЕСА_2 .

Так квартира № 33 розташована на 1-му поверсі 2-х поверхового флігелю. Квартира не приватизована, має загальну площу 35,6 кв. м. та розділена на 2 особових рахунки: на ім`я ОСОБА_1 - кімната площею 15,75 кв. м. та на ім`я ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 9 кв. м. Прохід у кімнату ОСОБА_2 здійснюється через кімнату 15,75 кв. м. В квартирі на час обстеження фактично ніхто не мешкає (т. З а. с. 48 ).

Квартира № 49 розташована у цокольному поверсі будинку, має загальну площу 15 кв. м. і складається з житлової кімнати площею 10,75 кв.м., квартира приватизована, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_8 . У квартирі проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , їх дочка ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_7 та їх син ОСОБА_20 2014 року народження (т. 3, а.с. 48 ).

Колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ч. 1, ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.65 ЖК України, право на жилу площу породжує не наявність прописки, а фактичне вселення та постійного проживання на цій площі як члена сім`ї.

Відповідно ч.І, ст.781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч.2, ст.818 ЦК України тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом.

Відповідно ч.І, ст.99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Відповідно ч.2, п.18 Роз`яснення Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» стосовно до правил ст. 98 ЖК наймача, що залишився проживати в попередньому приміщенні (одночасно користуючись за договором найму наданим приміщенням), слід вважати тимчасовим жильцем, який не набуває права користування цим приміщенням незалежно від строку проживання в ньому і підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи зі встановлених у справі обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції набув обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не мав правових підстав щодо переоформлення особового рахунку на своє ім`я, після смерті попереднього наймача своєї бабусі ОСОБА_3 ( ОСОБА_12 ) на житлову площу у квартирі АДРЕСА_1 , так як по-перше сам ОСОБА_1 вперше був зареєстрований у віці 17 років у 2001 році при отримані паспорту вже після смерті бабусі у 1998 році, а по-друге він та його померла бабуся й члени його сім`ї проживали та були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .

Також суд вірно вважав, що у документах, які надав ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації при зверненні про переоформлення особового рахунку на житлову площу у квартирі АДРЕСА_1 , заява на переоформлення особового рахунку у квартирі та довідка про склад сім`ї та реєстрацію були надані по квартирі 33 , але в ній зазначалися особи, які фактично проживали та були зареєстровані у квартирі 49 . При цьому суд слушно звернув увагу, що в зазначених документах відсутня сторінка № 11 паспорту, з якої повинно бути відомо про первинну реєстрацію ОСОБА_1 на час звернення.

Встановивши зазначені обставини, суд набув обґрунтованого висновку, що розпорядження № 986 від 11.11.2011 року, яким за ОСОБА_1 та членами його родини у складі 6 осіб було закріплено приміщення площею 15,75 кв. м., а особовий рахунок на це приміщення безпідставно переоформлене на ОСОБА_1 було прийнято на підставі недостовірних документів (тобто таких, що не відображають дійсну об`єктивну реальність).

При цьому суд вірно вказав, що відкриття на ОСОБА_3 ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) особового рахунку на постійне проживання у квартирі 33 не доведене жодними доказами, та вселення і проживання у цієї квартирі останньої спростовується вказаними матеріалами справи. Також документально не доведено факт вселення та проживання ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Одночасно матеріалами справи підтверджено, що на підставі службового посвідчення № 42 від 01.04.1968 року матері позивача надане приміщення жилої кімнати площею 9,0 кв. м. у кватирі АДРЕСА_1 , як службове житло. Рішенням виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси № 470 від 04.12.1981 року вказане жиле приміщення було надане вже в постійне користування та був відкритий особовий рахунок за № НОМЕР_1 . З 1991 року позивач самостійно та з 1995 року разом із сином проживали в зазначеній квартирі та користувалися житловою кімнатою площею 9,0 кв. м. та суміжною прохідною кімнатою площею 15,75 кв. м.

При таких обставинах висновок районного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування розпорядження Приморської районної адміністрації № 986 від 11.11.2011 року в частині закріплення за громадянином ОСОБА_1 та членами його сім`ї житлової кімнати площею 15,75 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 відповідає встановленим у справі обставинам і дослідженим доказам та заснований на законі.

Відповідно до п. 67 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської Ради професійних спілок якщо в квартирі, у якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надасться наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (пункти 13 і 14 Правил), незалежно від його перебування на квартирному обліку, надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати 13,65 квадратного метра на одну людину, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим рівня середньої забезпеченості жилою площею громадян у даному населеному пункті, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Вказані правила застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

Рішення про надання жилого приміщення приймає виконавчий комітет місцевої Ради народних депутатів, підприємство, установа, організація, у віданні яких перебуває жилий будинок, у порядку, встановленому цими Правилами.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цим пунктом, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил абзаца другого цього пункту передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

Як вбачається з акту обстеження від 28.01.2020 року кімната площею 15,75 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 є прохідною, тобто неізольованою і тому висновок районного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання Приморської районної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_2 на першочергове право закріплення за ОСОБА_2 суміжної кімнати житлової площею 15,75 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1 , відповідає обставинам справи і заснований на законі.

Доводи апеляційної скарги, що суд неповно встановив обставини справи і набув хибного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 з посиланням, що квартира АДРЕСА_2 фактично не існує є неспроможними і такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема актом обстеження квартири АДРЕСА_2 , складеним комісією у складі голови - головного спеціаліста юридичного відділу Приморської РА Одеської міськради ОСОБА_23, майстра дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_22 в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до якого зазначена квартира приватизована, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_1 т.1 а. с. 197), а у квартирі проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , їх дочка ОСОБА_19 2002 року народження та їх син ОСОБА_20 2014 року народження.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом копій рахунків за оплату комунальних послуг, які виставлені бабі апелянта ОСОБА_3 по квартирі АДРЕСА_1 не можуть бути взятими до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до архівних довідок, складених за підписами паспортистки та начальника дільниці № 8 КП «ЖКС «Порто-Франківський», ОСОБА_21 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 09.11.1966 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , а сам ОСОБА_1 був зареєстрований у цій квартирі з 16.05.2001 року до 23.12.2011 року, після чого з 23.12.2011 року зареєструвався у квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 41; 105).

Згідно з випискою з рішення Центральної райради депутатів трудящих м. Одеси № 449 від 02.08.1968 року дозволено тимчасове проживання ОСОБА_3 з двома неповнолітніми дітьми з постійною пропискою по АДРЕСА_1 одна кімната площею 15,75 кв. м., колишня двірницька до отримання житлової площі за місцем роботи. У відповіді Приморської РА Одеської міської ради від 27.12.2007 року на ім`я ОСОБА_13 зазначено, що після смерті матері заявниці вона залишилась проживати з сім`єю по АДРЕСА_1 без правових документів і для видачі їй будь-якого правового документа на вказану квартиру відсутні підстави і що дане питання необхідно вирішувати в судовому порядку (т.1, а.с. 69-70).

Враховуючи наведене проживання ОСОБА_3 з дітьми по АДРЕСА_1 одна кімната площею 15,75 кв. м., колишня двірницька було тимчасовим - до отримання житлової площі за місцем роботи. ОСОБА_7 ( ОСОБА_17 ) мала реєстрацію місця проживання з 1966 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 у квартирі АДРЕСА_2 , яка на даний час є приватизованою і де зараз має відкритий особовий рахунок ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_1 і в якій до 23.12.2011 року року був зареєстрований і сам ОСОБА_1 , коли знявся з реєстрації на підставі оскаржуваного ОСОБА_2 розпорядження Приморської РА Одеської міської ради № 986 від 11.11.2011 року і здійснив перереєстрацію місця проживання у кв. АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосудця (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 11.12.2023 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова