Провадження № 2/522/5524/23
11 грудня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Волошина А.С.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами,
Позивач 11.07.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами у загальному розмірі 12 196,99 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.09.2004 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, з ОСОБА_2 було укладено договір застави автотранспортного засобу. 15.11.2011 рішенням Приморського районного суду м.Одеси стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму боргу у розмірі 39 504,86 грн. 26.02.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги у правовідносинах, що були предметом розгляду у справі №2/1522/8459/11. 12.04.2021 ухвалою Приморського районного суду м.Одеси замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс». З додатку №1 до Договору про відступлення вказано, що залишок заборгованості за кредитним договором складає 161 721,82 грн.
Після отримання відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, Приморським районним судом м. Одеси ухвалою від 31.07.2023 позов було залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 08.08.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 24.08.2023.
У судовому засіданні 24.08.2023 проведеному за участі представника позивача Костюковича Ф.Ф. було вирішено відкласти розгляд справи у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідачів, на 17.10.2023.
У зв`язку з неналежністю сповіщення відповідачів про розгляд справи, судове засідання 17.10.2023 було відкладено до 04.12.2023.
У судове засідання 04.12.2023 учасники справи не з`явилися, сповіщалися про час, дату та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 11 грудня 2023 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 03 вересня 2004 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №05/09/2004/840-К/196 (а.с.15-16).
З заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2011 у справі №2/1522/8459/11, на яке посилається заявник, вбачається, що задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитним договором № 05/09/2004/840-К/196, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ Надра» суму боргу у розмірі 39 504,86 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 у справі №2/1522/8459/11 було змінено вибулого стягувача на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» у справі №2/1522/8459/11 (а.с.23-24).
Однак, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2021 у справі №2/1522/8459/11 суд встановив, що ухвалою суду від 12 квітня 2021 року замінено вибулого стягувача Публічне акціонерне товариства «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».
Вищевказаною ухвалою від 22.10.2021 було відмовлено ТОВ «Консалт Солюшенс» у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2/1522/8459/11. Така ухвала залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2022.
У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України).
Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
Вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розрахунку позивача застосовані у період з 23.02.2019 по 23.02.2023 та складає: 8 638,31 грн інфляційні нарахування, 3 558,68 грн 3% річних (а.с.10-11).
Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника.
Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником.
Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру.
Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.
Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.
Враховуючи викладене, розмір 3% річних та інфляційних витрат не спростований відповідачами, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.07.2023 (а.с.13).
У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 11 грудня 2023 року.
Суддя В.Я.Бондар