Провадження № 22-ц/801/2291/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Собцевої А.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І.Е.,

у справі №127/10809/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Вінницької міської ради (відповідач)

про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи спадкоємцем четвертої черги, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в міський суд з позовом до Вінницької міської ради, третя особа державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи спадкоємцем четвертої черги, в обґрунтування якого посилався на те, що з 2015 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, за адресою: АДРЕСА_1 , проживав його друг ОСОБА_2 , який своєї сім`ї не мав.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а тому він звернувся до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутні докази родинних відносин між ним та ОСОБА_2 .

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із вимогами про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 з 2015 року до дня смерті останнього та визнання його (позивача) спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 .

На підтвердження своїх вимог вказував, що померлий ніде не працював, а тому перебував на його утриманні. Він його годував, купував ліки та інші необхідні речі, вони вели спільне господарство, крім того, він приймав участь у похованні ОСОБА_2 . Хоча прямих родинних зв`язків між ними не має, він завжди вважав померлого своєю сім`єю, ставився до нього як до свого рідного брата. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем необхідно йому для подальшої реалізації спадкових прав після смерті ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Підрезу І.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В доводах апеляційної скарги представник позивача адвокат Підреза І.В. зазначає, що померлий ОСОБА_2 проживав із позивачем в його (позивача) будинку АДРЕСА_1 , і вказівка суду про те, що цей будинок використовувався сім`єю останнього як дача (що не була постійним місцем проживання), є помилковим. Так, батько позивача дійсно кожного дня приходив у цей будинок, оскільки обробляв земельну ділянку, що біля нього розташована та працював в майстерні, яка на цій території облаштована.

Невірним, також вважає висновок суду про те, що у позивача наявне інше житло, у якому він ніби - то проживав.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вінницької міської ради В.Чуй просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 30 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник позивача адвокат Підреза І.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Представник відповідача Чуй В. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці помер ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_3 .

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сушицькою А.О. було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем, про що винесено відповідну постанову № 1781/02-31 від 09.11.2022 (а. с. 10, 58).

З оглянутих і досліджених судом першої інстанції матеріалів спадкової справи № 517/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 31.08.2021 до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, повідомивши про відсутність інших спадкоємців. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріуса не зверталися.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , повідомили, що померлий ОСОБА_2 дійсно досить тривалий час близько 10-15 років проживав за адресою: АДРЕСА_1 , допомагав по господарству, не лише позивачеві, а й його батькам, та іншим сусідам.

При цьому сестра позивача ОСОБА_3 вказала, що брат (позивач) та батьки використовували будинок АДРЕСА_1 як дачу, мали там город, голуб`ятню. Також цей свідок повідомила, що в будинку кожен день з ранку до вечора перебував її батько, хоча ночував у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , де він проживав разом із мамою, а брат (позивач по справі) приїздив ввечері, оскільки періодично проживав і за адресою: АДРЕСА_1 , і за іншою адресою, де має житло. Із позивачем ОСОБА_2 був в звичайних дружніх стосунках, його забезпечували одягом, взуттям та їжею.

Проаналізувавши вказані показання свідків, суд дійшов висновку, що будинковолодіння АДРЕСА_1 використовувався сім`єю ОСОБА_6 не як постійне житло: батьки позивача проживали за адресою: АДРЕСА_4 , а будинковолодіння АДРЕСА_1 використовували як дачу, місце для відпочинку, мали там город, який обробляли; позивач, крім зазначеного будинку, проживав і за іншою адресою; і ОСОБА_2 , і позивач, а також і його батько, порались по господарству на території будинковолодіння АДРЕСА_1 .

З акту № 2, складеного головою КК «Центральний» Гиренко К.П. 30.08.2021, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: 1) ОСОБА_1 (позивач по справі); ОСОБА_7 (брат позивача за повідомленням останнього); 3) ОСОБА_8 (сестра позивача за повідомленням останнього); 4) ОСОБА_3 (колишня дружина позивача за повідомленням останнього); 5) ОСОБА_9 (сестра ОСОБА_7 - брата позивача за повідомленням останнього). Також із даного акту вбачається зазначення, що «зі слів сусідів було встановлено, що гр. ОСОБА_2 з березня 2015 року постійно, до дня своєї смерті, проживав з гр. ОСОБА_1 . Свідчення про ведення спільного господарства підтверджують особи (сусіди), які проживають по АДРЕСА_1 . (а.с. 11).

З довідок Головного Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1932 від 12.08.2021, Вінницького міського центу зайнятості № 02-18/2218 від 12.08.2021 та Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області № 110 від 12.08.2021 вбачається, що ОСОБА_2 не перебував на обліку в ПФ, пенсію та інші виплати не отримував, як безробітний та ФОП зареєстрований не був.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, які б свідчили про факт спільного проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 з 2015 року до дня смерті останнього однією сім`єю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав вказував, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, на яку позивач, як він вважає, має право спадкування, оскільки проживав з ним однією сім`єю з 2015 року до смерті спадкодавця (у січні серпні 2021 року) за адресою АДРЕСА_1 . Стверджує, що забезпечував ОСОБА_10 усім необхідним (одягом, взуттям, ліками), разом вони вели господарство.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 та частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

За загальним правилом, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц зроблено висновок про те, що: «Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Суд обґрунтовано відкинув докази, на які позивач посилався як на підставу позову, зокрема: рахунки замовлення ритуальних товарів № 0447 від 11.08.2021, рахунки за поминальний обід від 11.08.2021, дозволу на видачу трупа від 10.08.2021, довідки про причину смерті від 10.08.2021, довідки № 807 та свідоцтва про поховання від 11.08.2021, оскільки такі докази не підтверджують як факту спільного проживання, так і наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

І як правильно зауважив суд власне ставлення позивача до нині померлого ОСОБА_2 , надання йому допомоги, не є підтвердженням факту спільного проживання з ним однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі ст. 1264 ЦК України, дає право на спадщину.

У апеляційній скарзі заявник не навів переконливих доводів на обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до власного викладу обставин справи, непогодження із встановленими фактичними обставинами справи судом першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, який їх обґрунтовано спростував.

Отже врахувавши характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин