Дата документу 28.11.2023
Справа № 334/8706/21
Провадження № 2/334/2674/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 Ленінський районний суд мста Запоріжжя у складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря Цілінко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення боргу,

за участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Новікова І.О. (діє на підставі Ордеру серії АР № 1095442 від 16.08.2022 року), представника відповідача - адвоката Бубнова Д.Ю. (діє на підставі Ордеру Серії АР №1132893 від 18.07.2023 року)

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2021 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральних збитків, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь 75000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.09.2019 року приблизно о 13 годині 10 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Істоміна, рухаючись з боку вул. Лікарської у напрямку вул. Зачиняєва м. Запоріжжя. В цей же час водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ДЕУ Матіз», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по проїздній частині вул. Істоміна у зустрічному для водія ОСОБА_2 напрямі. Під час руху на перехресті проїзних частин вул. Істоміна та вул. Героїв37 батальйону водій ОСОБА_2 , діючи в порушення вимог п. 10.1, 16.13 ПДР України, не переконався в безпеці своїх дій, дорогу зустрічному автомобілю під керуванням водія ОСОБА_3 не надав, а почав виконувати лівий поворот на вул. Героїв 37 батальйону, виїхавши на смугу руху автомобілю «ДЕУ Матіз», в результаті чого допустив зіткнення передньої правої частини кузова керованого ним автомобіля із передньою частиною автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 .. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, проте викликають тривалий розлад здоров`я. У зв`язку з цим, було відкрито кримінальне провадження, відносно ОСОБА_2 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003326 від 24.09.2019 року. У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із пропозицією, щодо підписання клопотання «про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим» та сплатив позивачу частково компенсацію на лікування та склад розписку, в якій зазначив, що не виплатив ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 75 000 гривень, відповідно до домовленості сторін, та зобов`язався сплатити борг до 01.08.2020 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з чим, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму моральної шкоди в сумі 75 000 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду від 19.11.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральних збитків, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 та до залучення правонаступника позивача.

16.08.2022 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона просила залучити її в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 , оскільки вона є спадкоємцем після померлої доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 17.08.2022 року залучено її в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , поновлено провадження у справі.

04.10.2022 до суду надійшла позовна заява в новій редакції від 04.10.2022 року за підписом представника позивача - адвоката Новікова І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 . За змістом позовної заяви в новій редакції позов пред`являється з вимогою про стягнення боргу, посилаючись на невиплачену компенсацію на лікування у розмірі 75 000 гривень, про що свідчить розписка, складена відповідачем. У позовній заяві в новій редакції позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 75 000 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду від 05.10.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 09.01.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу в розмірі 75 000 гривень, вирішено питання про судові витрати.

На виконання заочного рішення Ленінським районним судом міста Запоріжжя було видано виконавчий лист.

19 липня 2023 року від представника відповідача - адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича засобами поштового зв`язку надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій адвокат просить поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 09.01.2023 року у справі 334/8706/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року заяву адвоката Бубнова Дмитра Юрійовича, подану в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 334/8706/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено; заочне рішення суду від 09.01.2023 року у вказаній справі - скасовано; призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження.

22.08.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідача ОСОБА_2 , за підписом його представника - адвоката Бубнова Д.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять позовну заяву залишити без задоволення та стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача всі судові витрати. В обґрунтування заперечень проти позову адвокат Бубнов Д.Ю. зазначає, що відповідач вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки твердження позивача про те, що у січні 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією щодо підписання клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, в свою чергу сплативши їй часткову компенсацію на лікування та склав розписку, де зазначив, що не доплатив їй 75 000,00 грн, не відповідають дійсності. Матеріальна шкода, спричинена ОСОБА_3 ОСОБА_2 , була виплачена в повному обсязі, була сплачена і моральна шкода, проте перед судовим засіданням, де мало розглядатись питання звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, ОСОБА_3 стала вимагати від ОСОБА_2 додаткову компенсацію. Враховуючи побоювання ОСОБА_2 , що ОСОБА_3 відмовиться від підписання клопотання про закриття кримінального провадження, він погодився на умови останньої та 13.02.2020 склав розписку про відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 75 000,00 грн. Наголошує, що відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 не брав грошові кошти в борг у ОСОБА_3 , а саме зобов`язався доплати ОСОБА_3 грошові кошти за понесену нею моральну шкоду у кримінальному провадженні 0003326 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 23.03.2019 і учасниками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . При цьому зазначає, що право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається і відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є незаконними, оскільки ОСОБА_3 померла до винесення рішення у справі. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , звертаючись 04.10.2022 до суду з уточненою позовною заявою, змінила підстави позову та обставина того, що розписка складена відповідачем на ім`я ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди від цього не змінилась.

Позивачем відповідь на відзив не подавалась.

Ухвалою суду від 17.10.2023 закрито підготовче провадження у справі призначено судовий розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позиції сторін та їх представників, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.09.2019 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, додій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Опель Віваро» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Істоміна з боку вул. Лікарської в напрямку вул. Зачиняєва м. Запоріжжі. В салоні зазначеного автомобілю перебували пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В цей же час водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Деу Матіз» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Істоміна у зустрічному для водія ОСОБА_2 напрямі. В салоні зазначеного транспортного засобу перебував пасажир ОСОБА_6 .

Під час руху на перехресті проїзних частин вул. Істоміна та вул. Героїв 37 батальйону водій ОСОБА_2 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та в порушення вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» не переконався в безпеці своїх дій, дорогу зустрічному автомобілю під керуванням водія ОСОБА_3 не надав, а почав виконувати лівий поворот на вул. Героїв 37 батальйону - виїхавши на смугу руху автомобілю «Деу», в результаті чого допустив зіткнення передньої правої частини кузова керованого ним автомобілю із передньою частиною автомобілю під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 449/к від 19.12.2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості - не є небезпечними для життя, проте викликають тривалий розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_2 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямком дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортної пригоди № 9-838 від 13.12.2019 року, вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. В цей же час. водій ОСОБА_3 не мала технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 13.02.2020 ОСОБА_2 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 286 ч. 1 КК України закрито та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст 46 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК УкраїниВирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення ст.509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним і повним відшкодуванням потерпілому шкоди особою, яка завдала шкоду та зобов`язана її компенсувати. Сторонами деліктного зобов`язання, за загальним правилом, виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Тобто, ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2020 ОСОБА_2 склав розписку, згідно якої зобов`язався доплатити моральну шкоду, понесену ОСОБА_3 , в розмірі 75 000,00 гривень, яку він не доплатив їй за спричинену шкоду відповідно до кримінального провадження №0003326 від 24.09.2019. Також ОСОБА_2 підтвердив, що на момент підписання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим він не виплатив в повному обсязі моральну шкоду ОСОБА_3 .

Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За нормою ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода поміж іншого відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, посилаючи на те, що останнім було складено розписку з зобов`язанням відшкодувати моральну шкоду, проте свої зобов`язання він не виконав.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 11.12.2021 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даному випадку смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала понад два роки після дорожньо-транспортної пригоди, та суду не надано відомостей, що вона є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 , як мати ОСОБА_3 , є спадкоємцем останньої. Після смерті ОСОБА_3 зареєстровано спадкову справу. ОСОБА_1 вважає, що у неї виникло право вимоги до відповідача на підставі розписки, складеної останнім 13.02.2020 про зобов`язання доплатити моральну шкоду, понесену ОСОБА_3 , в розмірі 75 000,00 гривень, яку він не доплатив їй за спричинену шкоду відповідно до кримінального провадження №0003326 від 24.09.2019.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За ст. 1227 Цивільного кодексу України суми відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Цією статтею регулюється перехід у спадщину права на відшкодування майнової шкоди.

Щодо застосування цієї правової норми Велика Палата Верховного Суду у постанові №286/3516/16-ц від 27.03.2019 р. зазначила: «… аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованих, але не одержаних відшкодувань у зв`язку з каліцтвом (або пенсії)… Якщо такі виплати не призначені за життя потерпілого, право на їх відшкодування не спадкується, оскільки право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ю, хоча й є майновим правом, але таким, що тісно пов`язане з особою, якій заподіяна шкода. Адже в цих зобов`язаннях щодо відшкодування шкоди правоутворюючим є заподіяння шкоди здоров`ю конкретної особи. ЇЇ відшкодування покликане компенсувати їй ті витрати, які вона має понести для оздоровлення. Тому спадкоємці не мають відношення до таких виплат як тих, що мають цільове призначення».

Відтак, переходить у спадок відшкодування, зокрема, пов`язане зі стійкою втратою працездатності, якщо стягнення такої виплати присуджене було спадкодавцеві за час його життя. Якщо судового рішення за життя спадкодавця не ухвалено, право не спадкується.

За ч. 3 ст. 1230 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. Цією статтею регулюється перехід у спадщину права на відшкодування моральної шкоди

Щодо застосування цієї правової норми Верховний Суд у постанові №753/15095/17 від 13.07.2022 р. зазначив: «в цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди».

Таким чином, право на компенсацію моральної шкоди, що не була присуджена за життя особи, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про компенсацію моральної шкоди матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.