КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження №22-ц/824/2454/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Київ

Справа № 753/24191/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Трусової Т.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С. А. Ковпака Дарницького району м. Києва про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С. А. Ковпака Дарницького району м. Києва про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення її від роботи від 08.11.2021 та стягнення середнього заробітку за весь період відсторонення від роботи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 01 серпня 1980 року позивач перебуває в трудових відносинах з Школою І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва, з 01.09.1989 року відповідно до наказу № 86 від 25.08.1989 року займає посаду вчителя української мови та літератури. У листопаді 2021 року відповідач повідомив про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 з наданням документу про вакцинацію або надання документу про заборону вакцинації. 09.11.2021 року позивачу вручений наказ від 08.11.2021 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Посилаючись на відсутність жодного документу, укладеного між сторонами, який зобов`язує її робити профілактичні щеплення проти COVID-19, які не є обов`язковими, вважає, що діючим законодавством не передбачено повноважень відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності профілактичних щеплень, посилаючись на положення Конституції та принцип верховенства права, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення від роботи та стягнути середній заробіток за весь період незаконного відсторонення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153, який набрав чинності 8 листопада 2021 року, працівники закладів освіти обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають лише на період дії карантину. Відповідач, з урахуванням необхідності для проходження у встановленому законодавством порядку вакцинації достатнього розумного часу з дня набрання чинності підзаконним нормативно-правовим актом про обов`язковість щеплення від COVID-19, в тому числі і часу для проходження медичного огляду перед щепленням, не надав суду жодних доказів про те, які заходи, спрямовані на проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівників, зокрема, і позивачки, діяльність якої, поряд з іншим, полягає у проведенні занять з учнями згідно з чітким затвердженим графіком таких занять, були ним здійснені, поряд з іншим, і у взаємодії з відповідними установами та пунктами щеплень проти COVID-19 (закладами охорони здоров`я) та з органами державної санітарно - епідеміологічної служби.

Вказує, що ні цією постановою Кабінету Міністрів України, ні КЗпП України, зокрема, статтею 46 Кодексу, ні ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не передбачено, у який саме спосіб (згідно з якою процедурою) керівники установ мають забезпечити відсторонення працівників, та не встановлено конкретного порядку відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень, у тому числі від обов`язкового профілактично щеплення проти COVID-19.

Крім того, відповідачем не доведено жодними доказами як те, що позивач відмовилися або ухилилася від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, так і те, що остання відмовилася необґрунтовано, адже позивач не погоджується з Наказом №116-к від 08.11.2021 року.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, адже в рішенні є протиріччя, спочатку суд першої інстанції вказує на те, що позивач нібито не надав докази щодо протипоказань до вакцинації проти Covid-19, а також посилається на офіційний сайт, потім вказує, що суд не може визнати вакцину Covid-19 експериментальними лікарськими засобами, що перебувають на стадії клінічних досліджень. Також, посилання на практику ВС України та ЄСПЛ в даній справі є недоречним, оскільки на сьогодні немає жодної правової позиції ЄСПЛ про відсторонення від роботи працівника, невакцинованого проти COVID-19, практики ВС щодо відсторонення працівників від роботи через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби наразі також немає.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено правомірності відсторонення позивача від роботи, у тому числі наявності у цьому конкретному випадку встановлених законодавством підстав для відсторонення, не доведено належними, допустимими доказами факту відмови чи ухилення її від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, а також не дотримано встановленого ст. 7, ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, порядку відсторонення позивачки від роботи та не дотримано встановленого законодавством строку (періоду), на який працівника може бути відсторонено до проходження обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 (за відсутності протипоказань), а саме, лише на період встановленого Кабінетом Міністрів України карантину.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зареєстровано в Міністерстві юстиції України та набрав чинності 08.11.2021. Позивач працює в школі на посаді вчителя української мови та літератури, що є закладом загальної середньої освіти, а тому дія цього наказу поширюється на неї як працівника такого закладу.

З працівниками Школи проводилась відповідна роз`яснювальна робота, ознайомлення з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Працівників, які не надали підтвердження наявності профілактичного щеплення проти COVID-19, було попереджено наказом Школи від 04.11.2021 №98 «Про попередження працівників Школи» про наслідки в разі відсутності повного курсу вакцинації від COVID-19» та визначено термін надання відповідних документів до 05.11.2021 року. Також, була акцентована увага на можливість надати документи, що підтверджують протипоказання до проведення відповідних профілактичних щеплень, видані закладом охорони здоров`я. У разі відсутності відповідних документів, працівники будуть відсторонені від роботи з 08.11.2021 року.

Позивач була ознайомлена із даним наказом та не оспорює його. Позивачу завчасно було роз`яснено, що працівники які не пройшли щеплення, наражають на небезпеку інфікуватися на коронавірусну хворобу себе, а також інфікувати учнів, викладачів та інших працівників, що може призвести до негативних наслідків в разі важкого перетікання хвороби. Крім того, завчасно було надано повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому пропонувалось надати підтверджуючі документи про наявність щеплення або підтверджуючий документ про протипоказання щодо щеплення.

Оскільки позивач не надала жодного із зазначених документів до 08 листопада 2021 року, то була відсторонена 08.11.2021 без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення, відповідно до наказу відповідача від 08.11.2021 № 116-к.

Нормативно-правові акти, на підставі яких видано наказ відповідача від 08.11.2021 № 116-к про відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, неконституційними, недійсними чи незаконними в передбаченому чинним законодавством України порядку не визнавались.

У силу своєї професії позивач для виконання своїх професійних зобов`язань зобов`язана зробити щеплення за відсутності абсолютних протипоказань до їх проведення з метою непоширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, у тому числі і серед співробітників відповідача, які мають право на охорону здоров`я, гарантоване статтею 49 Конституції України.

Також представник відповідача повідомила, що у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 до завершення воєнного стану в Україні згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я № 380 від 25.02.2022, було видано наказ по школі від 01.03.2022 № 12-к «Про зупинення дії наказу від 08 жовтня 2021 року № 116-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилається на те, що наказ від 04.10.2021 р. № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Тобто, фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наказом від 04.10.2021 р. № 2153 не визначена.

Тому вважає, що з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який входить до переліку, затвердженого Наказом MО3 від 04.10.2021 р. № 2153, є незаконним.

Крім того, обов`язковою умовою для відсторонення працівників від виконання зазначених видів робіт є можливість зараження із та(або) поширення ними інфекційних хвороб, але із оскаржуваного наказу №116-к від 08.11.2021 року не вбачаєтеся, що позивач , як працівник несе загрозу зараження чи поширення інфекційних хвороб, зокрема і COVID-19. Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, він однозначно є безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню. Крім того вказана норма права передбачає таку можливість щодо осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. В той же час МОЗ України не затверджувало на даний час переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи.

Враховуючи викладене, позивач вважає свої вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №116-к від 08.11.2021 про відсторонення від роботи обґрунтованими, а відзив відповідача та його твердження - необґрунтованими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» в редакції від 26.10.2021, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" працівники Школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину, як працівники, що належать до закладів освіти (загальної середньої), в тому числі і позивач ОСОБА_1 .

Наказом № 116-к від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 , за посадою учитель української мови та літератури, відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення. Причиною в наказі зазначено ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, наказ МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відмова надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання .

В судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що до її відома доведено обов`язковість вакцинації, наслідки та підстави відсторонення, що доводиться оскаржуваним наказом. Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів наявності в неї абсолютних протипоказань до введення вакцини, як і доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до лікаря за отриманням довідки (медичним висновком), що у неї наявні обставини, за яких не можна використовувати вакцинацію. В даному випадку, обов`язкова вакцинація ОСОБА_1 з подальшим її тимчасовим відстороненням, через відсутність щеплення тимчасово обмежило її право на працю з огляду на суспільні інтереси.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки ОСОБА_1 , відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці, займає посаду вчителя української мови та літератури, трудові відносини не припинені, жодного наказу про звільнення позивача не видавалось, а обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки суспільства.

Враховуючи те, що відсторонення від роботи позивача є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення від роботи ОСОБА_1 , робоче місце за працівником зберігається, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 № 463-ІХ заклад загальної середньої освіти - юридична особа, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, що провадиться на певному рівні (рівнях) повної загальної середньої освіти.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Школа І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва є юридичною особою ( а.с. 69), яка відповідно до Статуту є загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів ( а.с. 110-113).

Відповідно до п.1.12 Статуту, Школа несе відповідальність перед особою, суспільством і державою за: безпечні умови освітньої діяльності; дотримання Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу (ДСан ПіН 5.5.2.008-01); дотримання державних стандартів освіти; дотримання договірних зобов`язань з іншими суб`єктами освітньої, наукової, виробничої діяльності; дотримання фінансової дисципліни.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 01 вересня 1989 року переведена з посади бібліотекаря на посаду вчителя української мови та літератури відповідно до наказу № 86 від 25 серпня 1989 року, на вказаній посаді вчителя працює і на даний час (а.с.18).

Як вбачається з посадової інструкції вчителя з української мови ОСОБА_1 , основними напрямами діяльності вчителя української мови є навчання та виховання учнів з урахуванням специфіки навчального предмета і віку школярів; створення умов для формування та розвитку в учнів комунікативних умінь та навичок вивчення української мови, стимулювання соціалізації школярів, формування у них загальної культури, свідомого вибору професії, готовності до самостійного життя в умовах інформаційного суспільства.

За посадовими обов`язками ОСОБА_1 як учитель української мови: здійснює навчання і виховання учнів з урахуванням специфіку навчального предмета, проводить уроки в закріплених за нею згідно розподілу навчального навантаження класах, забезпечує під час занять належний порядок і дисципліну; реалізує комунікативну, мовну, методичну соціокультурну компетенції при викладанні навчального предмета; виконує правила і норми охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту, забезпечує охорону життя і здоров`я учнів під час навчально-виховного процесу; веде в установленому порядку ділову документацію, здійснює поточний контроль відвідування учнями уроків української мови, успішності школярів, виставляє оцінки в класний журнал, щоденники, своєчасно подає адміністрації школи звітні дані. ( а.с. 41-45)

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2021 року працівників вказаного закладу освіти було повідомлено, що на виконання Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», визначено, що обов`язковимпрофілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-Co V-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої освіти, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наказом директора школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С. А. Ковпака Дарницького району м. Києва № 98 від 04.11.2021 позивача було попереджено про відсторонення від роботи до усунення причин, що зумовили відсторонення, у разі ненадання до 05 листопада 2021 року одного із зазначених документів: - документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 ; медичний висновок про наявність протипоказань до проведення відповідних профілактичних щеплень закладом охорони здоров`я. У разі відсутності відповідних документів, працівник буде відсторонена від роботи з 08.11.2021 року ( а.с. 108).

Під змістом наказу від 04.11.2021 року у графі «З наказом ознайомлена» ОСОБА_1 розписалась та зазначила : «Не погоджуюсь».

Із заяви про відмову у задоволенні прохання щодо надання персональних даних від 08.11.2021 також вбачається про обізнаність ОСОБА_1 із повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с.25).

Наказом № 116-к від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 , учитель української мови та літератури, відсторонена від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення. Причиною в наказі зазначено ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, наказ МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», підставою зазначено наказ про попередження про відсторонення від роботи № 98 від 04.11.2021 року ( а.с. 16).

В наказі містяться відомості про ознайомлення позивача із наказом, в якому ОСОБА_1 зазначила про свою незгоду із наказом.

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала на ім`я директора школи № 111 Дарницького району м. Києва заяву «Про відмову від ризикованого медичного втручання», в якій зазначила, що утримується від щеплення від коронавірусної інфекції SARS-CoV-2, оскільки право на відмову від ризикованого медичного втручання закріплено законодавством України і не передбачає жодних санкцій для особи, яка цим правом користується ( а.с. 40).

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала директору школи заперечення, в якому зазначила, що оскільки в Україні не запроваджено військовий чи надзвичайний стан, а тому пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 19.12.2020 року , згідно з яким вимагають сертифікати про вакцинацію та усувають від роботи, не підлягає до застосування ( а.с. 37-38).

Відповідно до статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 в редакції з урахуванням змін, що набрали чинності 26 жовтня 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Зі змісту підпункту 1 пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 вбачається, що керівник державного органу (державної служби), керівник підприємства, установи та організації також має прийняти рішення про повідомлення працівників про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Таке повідомлення має містити усю необхідну інформацію, необхідну для проведення обов`язкових щеплень (наприклад, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких проводиться обов`язкове щеплення працівників; прохання надати у визначений строк документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; дата, час та місце проведення обов`язкового профілактичного щеплення, якщо роботодавець вирішив організувати проведення такого щеплення; наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення тощо).

Повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 може бути доведено до відома усіх працівників, наприклад, у письмовому вигляді з проставленням підпису працівника про ознайомлення з таким повідомленням тощо.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач 04 листопада 2021 року письмово повідомив ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а саме про те, що на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236», Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники який підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» позивач має надати документ на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ.

Також у вказаному наказі ОСОБА_1 було роз`яснено, що якщо вона не надасть один із зазначених документів, 08 листопада 2021 року її відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 04 листопада 2021 року та не погодилась з ним, подавши 08 листопада 2021 року заяву «про відмову у задоволенні прохання щодо надання персональних даних», вказуючи, що інформація про стан здоров`я є конфіденційною, з діями адміністрації вона не згодна ( а.с. 25- 36)

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння,

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази Міністерства охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

- фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

- фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

- закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

- пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року № 4004-XII «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року № 66 (далі - Інструкція № 66).

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону № 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 66 з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Отже, відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Як виняток, невакцинований працівник може бути допущений до роботи, якщо надасть роботодавцю медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

При цьому саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не надала до 08 листопада 2021 року роботодавцю документів на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19, посилаючись на те, що обов`язковість щеплення від коронавірусної хвороби COVID-19 законодавством України не передбачено.

За таких обставин суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, які є нормативно-правовою підставою для відсторонення працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, дійшов правильного висновку про те, що відсутність підтвердження факту проходження працівником обов`язкового щеплення та відсутність медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації є підставою для його відсторонення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Школі І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва на посаді вчителя української мови та літератури, а тому дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 поширюється на неї як працівника закладу загальної середньої освіти та вона належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ОСОБА_1 була ознайомлена з необхідністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Також позивач була повідомлена про необхідність надання її керівнику до 08 листопада 2021 року документу, який підтверджує проведення профілактичного щеплення COVID-19 або надання довідки лікаря щодо наявності абсолютних протипоказань для проведення такого щеплення, за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595.

Наказом № 116-к директора Школи І-ІІІ ступенів № 111 ім. С.А. Ковпака Дарницького району м. Києва від 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 , за посадою учитель української мови та літератури відсторонена від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили відсторонення ( а.с. 16).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

У даній справі встановлено, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 належить, зокрема: здійснення навчання і виховання учнів з урахуванням специфіки навчального предмета, проведення уроків в закріплених за нею згідно розподілу навчального навантаження класах, забезпечення під час занять належного порядку і дисципліни; реалізація комунікативної, мовної, методичної, соціокультурної компетенції при викладанні навчального предмета; виконання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту, забезпечення охорони життя і здоров`я учнів під час навчально-виховного процесу; ведення в установленому порядку ділової документації, здійснення поточного контролю відвідування учнями уроків української мови, успішності школярів, виставлення оцінок в класний журнал, щоденники, своєчасне подання адміністрації школи звітних даних; участь у роботі педагогічної ради, нарад при директорові, заступниках директора, у діяльності методичних об`єднань школи, в інших формах методичної роботи; здійснення чергування по школі згідно з графіком чергувань на перервах між заняттями, а також за 15 хв. і протягом 15 хв. після закінчення уроків. (а.с. 41-45)

Отже, для виконання своїх посадових обов`язків, позивач мала особисто контактувати з великою кількістю людей ( учнів, колег по роботі) , тобто вона належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, індивідуальне право (інтерес) ОСОБА_1 відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі дітей, які здобувають освіту в цьому закладі і мають право на безпечний освітній процес і відповідно до чинного законодавства не підлягають вакцинації; інших працівників цього ж закладу освіти, які здійснили у встановленому державою порядку щеплення до 08 листопада 2021 року. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета: загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 займає посаду учителя української мови та літератури, тобто має значну кількість соціальних контактів безпосередньо з учнями цього закладу, внаслідок чого має підвищений ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню, а отже, нагально необхідним було відсторонення позивача від роботи та саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і власне не щепленого працівника.

Колегія суддів зазначає, що відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено. Обмеження прав може відбуватися в інтересах держави і суспільства і обумовлено насамперед необхідністю поваги таких же прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення права позивача на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, колегія суддів відхиляє, оскільки визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи та здійснив індивідуальний підхід до дій працівника та роботодавця, враховуючи наявність відповідних фактів, у тому числі кількість соціальних контактів працівника на робочому місці .

Принцип пропорційності втручання у право позивача на повагу до її приватного життя не було порушено в результаті відсторонення її від роботи у зв`язку з непроходженням обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 на час до моменту, коли буде усунуто причини такого відсторонення. За обставинами справи, що переглядається, загроза створення небезпеки оточуючим діями позивача (її бездіяльністю) переважає над метою обмеження втручання у право на повагу до її приватного життя.

У цій справі позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у її приватне життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав достатнього розумного часу для проходження відповідного медичного огляду перед щепленням та не надав відповідних доказів про здійснені ним заходи з метою вчасного проведення обов`язкових профілактичних щеплень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що чинна постанова Уряду України про введення карантину є незаконною, пункт 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 19.12.2020 року не підлягає застосуванню, позивач вважає, що вакцинація не є обов`язковою, вакцинування проти COVID-19 є ризикованою медичною процедурою, а тому позивач не надає своєї згоди на участь у медичних експериментах.

З матеріалів справи встановлено, що у відповідь на попередження про відсторонення від роботи від 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 08 листопада 2021 року подала відповідачу заяву «про відмову у задоволенні прохання щодо надання персональних даних», вказуючи, що інформація про стан здоров`я є конфіденційною, з діями адміністрації школи вона не згодна, а 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала на ім`я директора Школи № 111 Дарницького району м. Києва заяву «про відмову від ризикованого медичного втручання», в якій зазначила, що утримується від щеплення від коронавірусної інфекції SARS-CoV-2, оскільки право на відмову від ризикованого медичного втручання закріплено законодавством України і не передбачає жодних санкцій для особи, яка цим правом користується ( а.с. 40).

Разом з тим, у цих заявах ОСОБА_1 не вказує, що має бажання вакцинуватись чи навпаки про те, що має медичні протипоказання до проведення такого вакцинування. При цьому, обґрунтування вимог позивача не містить посилань на обставини та докази про те, що при виконанні трудових обов`язків у зазначеному навчальному закладі за характером її роботи на посаді учителя української мови та літератури не було необхідності контактувати з іншими людьми та учнями школи, про можливість у зазначений нею період виконання трудових обов`язків без контактування з іншими працівниками та учнями школи.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що наказом відповідача № 12-к від 01 березня 2022 року зупинено дію наказу від 08 жовтня 2021 року № 116-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та допущено ОСОБА_1 до роботи з 01 березня 2022 року до завершення воєнного стану. Зазначене свідчить про те, що з 08 листопада 2021 року до 01 березня 2022 року позивач не здійснила обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

Посилання позивача на дистанційне виконання своїх посадових обов`язків під час видачі оскаржуваного наказу не може бути підставою для його скасування, оскільки, як вбачається зі змісту посадової інструкції ОСОБА_1 , її робота вчителя української мови та літератури складається не лише із проведення занять безпосередньо з учнями, а і з роботою, яка пов`язана з перебуванням у приміщенні школи.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки обов`язковість щеплень є втручанням у право особи на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, але таке втручання є виправданим з огляду на потребу охорони громадського здоров`я інших осіб, для попередження поширення серед населення захворювання, яке належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, тому право позивача на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, адже позивач не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації.

Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що відсторонення позивача відбулося правомірно, підставно та у порядку, передбаченому законодавством, оскільки характер виконуваної позивачем роботи передбачає велику кількість соціальних контактів на робочому місці, в тому числі з учнями школи, а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.