Справа № 754/2917/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Нагорної М.В.,

представника заявниці Дугінова Д.А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д.А. про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Дугінова Д.А. звернулася до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у справі №754/2917/15-ц від 26 липня 2022 року. В обґрунтування вимоги про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання представник посилається на те, що 14.07.2022 року ним було направлено Деснянського районного суду м. Києва заяву про видачу виконавчого листа №754/2917/15-ц, сподіваючись на те, що суд направить йому запитаний документ, однак судом з невідомих причин, заява про видачу виконавчого листа не була виконана. 17.05.2023 представник відвідав приміщення Деснянського районного суду м. Києва та отримав в архіві суду, виконавчий лист №754/2917/15-ц. Строком пред`явлення виконавчого листа є 23 січня 2023. Таким чином наразі виконавче провадження відкрито бути не може у зв`язку із тим, що строк пред`явлення виконавчого листа сплинув 23 січня 2023 року, а тому на думку представника причини пропуску є поважними оскільки сторона заявника не могла раніше отримати вказаний виконавчий лист.

Представник заявниці в судовому засіданні подану заяву підтримав у повному обсязі, просив суд про її задоволення.

Інші учасники судового розгляду до суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, задоволено в повному обсязі.

Зокрема, вказаним рішення суду стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за Договором № SAMDN4379 від 03.03.2008 року: 1377,98 євро - суму вкладу станом на 03.03.2014 р.; 51,65 євро - відсотки за період з 03.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 29,48 євро - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1350,78 євро - пені за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; еквівалент 107,82 євро, що складає 3103,06 грн., - 3 % річних за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за Договором № SAMDN7991 від 12.01.2010 року: 13972,55 грн. - суму вкладу станом на 12.03.2014 р.; 1395,34 грн. - відсотки за період з 12.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 298,97 грн. - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 13652,15 грн. - пені за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1082,97 грн. - 3 % річних за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 11947,93 грн. - індекс інфляції, а також судові витрати у розмірі 1263, 50 грн..

Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2017 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» було відхилено та рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 13.11.2019 касаційну скаргу ПАТ КБ«ПриватБанк» задовольнити частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені за договором банківського вкладу від 03 березня 2008 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року в частині вирішення спору ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладів за договорами банківських вкладів від 03 березня 2008 року у розмірі 1 377,98 євро та від 12 січня 2010 року у розмірі 13 972,55 грн., а також процентів за період з 03 березня 2014 року по 20 серпня 2018 рік у розмірі 51,65 євро та з 21 серпня 2014 року по 09 жовтня 2016 року у розмірі 29,48 євро та 3% річних у розмірі 107,82 євро, що в еквіваленті складає 3 103,06 грн., за вказаний період (за договором банківського вкладу від 03 березня 2008 року), а також процентів за період з 12 березня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 1 395,34 грн., проценти за період з 21 серпня 2014 року по 09 жовтня 2016 року у розмірі 298,97 грн., пені за період з 12 березня 2014 року по 09 жовтня 2016 року у розмірі 13 652,15 грн., 3 % річних за період з 12 березня 2014 року по 09 жовтня 2016 року у розмірі 1 082,97 грн., та 11 947,93 грн. індексу інфляції (за договором банківського вкладу від 12 січня 2010 року) залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2020 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року в частині стягнення пені за Договором банківського вкладу від 03 березня 2008 року скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за Договором банківського вкладу від 03 березня 2008 року № SAMDN4379 у розмірі 36 429 гривень 86 копійок.

З копії виконавчого листа №754/2917/15-ц вбачається, що строк його пред`явлення до виконання до 23.01.2023 року.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з заявою, представник заявниці посилався на те, що 14.07.2022 року ним було направлено Деснянського районного суду м. Києва заяву про видачу виконавчого листа №754/2917/15-ц, однак судом з невідомих причин, заява про видачу виконавчого листа не була виконана. 17.05.2023 виконавчий лист було отримано в архіві суду. Строком пред`явлення виконавчого листа є 23.01.2023, а тому вказані обставини унеможливлювали вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвеція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 р. (п.40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду ( рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 р. п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998 р., п.37).

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

З врахуванням вищевикладеного, строки пред`явлення виконавчого листа, виданого щодо ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі №754/2917/15-ц, пропущено стягувачем з поважних причин, тому їх слід поновити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.354, 443, 446 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д.А. про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м.Києва від 26 липня 2022 року у цивільній справі №754/2917/15-ц до виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 12.06.2023.

Суддя: