Провадження № 2/727/1735/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гермак К.О.

представника позивача: Радул К.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представник третьої особи: Іванович Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Чернівецька міська рада про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном шляхом звільнення приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Чернівецька міська рада про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном шляхом звільнення приміщення.

Посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.03.1999 року у комунальній власності територіальної громади м.Чернівці перебуває приміщення гаражу літ. Г, що розташований у АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_3 та Департаментом розвитку ЧМР 03.02.2021 року було укладено додатковий договір оренди №1 до Договору оренди нерухомого майна №26/Г від 25.04.2018 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди викласти договір оренди у новій редакції.

Додатковим договором від 01.07.2021 року до договору оренди №26/Г сторону орендодавця замінено на «Управління комунальної власності ЧМР».

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендар ОСОБА_3 помер.

Актом обстеження приміщення, розташованого в АДРЕСА_1 від 05.07.2023 року в присутності відповідачки ОСОБА_1 встановлено, що приміщення знаходиться в користуванні відповідача без відповідних правовстановлюючих документів та господарських договорів, ключі знаходяться у ОСОБА_1

21.03.2023 року Управління комунальної власності ЧМР надіслало відповідачці лист про звільнення приміщення від особистих речей та повернення приміщення гаражу по акту приймання-передання.

06.04.2023 року, 17.04.2023 року ОСОБА_1 було надіслано лист, яким повідомлено про необхідність звільнення приміщення у добровільному порядку.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_1 порушує вимоги чинного законодавства чим перешкоджає власнику та уповноваженому ним органом здійснювати свої права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Будь-які правові підстави володіння приміщенням у відповідача відсутні, а отже остання користується ним безпідставно, а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом його звільнення та повернення власнику.

Просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном: приміщенням гаражу літ.Г, що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення та повернення Управлінню комунальної власності ЧМР.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 відзив на позов подано не було.

23.10.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 23.11.2023 року у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб було відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що договір оренди було укладено між Управлінням комунальної власності ЧМР та ОСОБА_3 . На даний час орендар помер, у зв`язку з чим договір оренди є припиненим. Відповідач користується гаражем протиправно. У добровільному порядку звільнити приміщення ОСОБА_1 відмовляється. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що зазначеним гаражем їх сім`я користується понад 15 років. Термін дії договору оренди, що був укладений її чоловіком, спливає у 2026 році. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 вона вчасно у визначеному розмірі сплачувала орендну плату. У гаражі зберігаються речі, які поклав туди ОСОБА_3 . Окрім того, гаражем користується її донька та зять, які є водіями та керують транспортними засобами. У неї є автомобіль, який зареєстрований на її ім`я. Також зазначила, що вона неодноразово зверталась до позивача з проханням переоформити на неї договір оренди, проте їй було відмовлено. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив суду, що позовні вимоги необгрунтовані, оскільки будь-яких порушень прав позивача не встановлено. На момент перевірки гараж був відчинений. Ним користуються усі члени сім`ї. Донька та зять по черзі зберігають у ньому свої автомобілі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що власником спірного приміщення є Чернівецька міська рада. На даний час територіальною громадою проводиться інвентаризація приміщень у центрі міста. Було прийнято рішення, що всі металеві гаражі у центральній частині міста підлягають знесенню. Спірний гараж є металевим, розташований у центральній частині міста, а тому підлягає знесенню. Договір оренди на даний час є припиненим у зв`язку з смертю орендаря.

Заслухавши вступне слово учасників, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до переконливого висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зокрема, судом встановлено такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин:

Як було встановлено судом, гараж літ.Г, що розташований в АДРЕСА_1 належить на праві власності територіальній громаді м.Чернівці, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.03.1999 року (а.с.75).

25.04.2018 року між Департаментом економіки ЧМР та ОСОБА_3 було укладено договір оренди нерухомого майна №26/Г. Згідно умов вказаного договору орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.06.2005 року №470/10 та заяви від 29.03.2018 року продовжує договір платного користування приміщення гаража, загальною площею 15,40 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 . Об`єкт оренди є переданим орендарю по акту прийому-передачі від 06.07.2005 року (а.с.55-57).

У подальшому, 03.02.2021 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до договору оренди нерухомого майна №26/Г від 25.04.2018 року. Вказаним договором сторони погодили, що орендодавець продовжує строкове платне користування майном, а саме приміщенням металевого гаража, загальною площею 15,40 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.58-63).

Майно передається в оренду з метою використання його під гараж для зберігання автомобіля (п.1.3 Договору).

За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату у розмірі 125 грн. 00 коп. (п.3.3 Договору).

Цей договір укладено строком на 5 років, що діє з 03.02.2021 року по 02.02.2026 року.

За змістом п.11.6.1 Договору цей договір припиняє свою дію у разі смерті орендаря-фізичної особи.

Додатковим договором до договору оренди нерухомого майна №26/Г від 01.07.2021 року сторонами було внесено зміни до договору в частині реквізитів орендодавця, а саме Управління комунальної власності ЧМР (а.с.71).

Із дослідженого судом акту обстеження приміщення гаража від 01.12.2020 року вбачається, що приміщення спірного гаражу перебуває в задовільному стані та використовується орендарем ОСОБА_3 (а.с.27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.11.2021 року (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_3 . Вказану обставину сторони по справі не заперечували.

Таким чином, спір між сторонами виник із приводу правомірності користування відповідачем приміщенням гаражу, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ст.761 ЦК України).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина перша статті 763 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.781 ЦК України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено судом, предметом договору оренди нерухомого майна №26/Г був гараж, що перебуває у комунальній власності Територіальної громади м.Чернівці.

Більш детально порядок передачі в оренду комунального майна врегульовано положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Так, положеннями ст. 13 Закону визначено, що об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону.

Продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди (ст.18 Закону).

Відповідно до ст.24 Закону, договір оренди припиняється у разі: смерті фізичної особи орендаря.

У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ст. 25 Закону).

Таким чином, відповідно до умов договору №26/Г та вимог чинного законодавства, смерть орендаря фізичної особи є безумовною підставою припинення дії договору оренди комунального майна.

Положення додаткового договору №1 до договору оренди нерухомого майна №26/Г від 03.02.2021 року щодо підстав припинення договору, визначених у п.11.6, не визнавалися недійсними, а тому при вирішенні даного спору суд керується умовами договору, що були погоджені сторонами, адже у ньому за взаємною згодою, виражаючи вільне волевиявлення, сторони узгодили вказані умови оренди (дія, продовження, припинення договору).

Аргументи представника відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст.608 ЦК України, на підставі яких дія договору не припинилась, оскільки ОСОБА_1 продовжувала сплачувати орендну плату, а отже зобов`язання виконувалось іншою особою - суд відхиляє.

Наведені вище положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є спеціальними нормами та безпосередньо регулюють спірні правовідносини, а тому саме вони підлягають застосуванню. Окрім того, у даному випадку сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили підстави його припинення у п.11.6 Договору.

Щодо доводів позивача про неправомірне користування відповідачем приміщенням спірного гаражу та доводів відповідача та її представника про те, що позивачем недоведено, що саме ОСОБА_1 користується спірним гаражем, а також не враховано факту користування гаражем донькою та зятем відповідача, суд зазначає наступне.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з дослідженого судом акту обстеження об`єкту нежитлового приміщення від 05.07.2023 року комісія Управління комунальної власності ЧМР у складі 3-х осіб у присутності ОСОБА_1 здійснила обстеження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади. У результаті обстеження виявлено, що приміщенням користується ОСОБА_1 . Ключі перебувають у ОСОБА_1 (а.с.76).

Також під час надання пояснень суду відповідач вказувала на те, що після смерті чоловіка ОСОБА_3 вона продовжувала щомісячно сплачувати орендну плату, на підтвердження чого у неї наявні квитанції. У гаражі зберегіються речі, які там поклав її покійний чоловік, та по черзі автомобіль, що належить її доньці ОСОБА_4 , та автомобіль, що успадкувала відповідач після смерті чоловіка.

Окрім того, судом досліджено заяву ОСОБА_1 від 07.04.2023 року (а.с.5), подану до Управління комунальної власності ЧМР. Із змісту зазначеної заяви вбачається, що відповідач просила надати їй у користування її гараж, що розташований по АДРЕСА_1 , котрим вони користуються з 2003 року. Зазначила, що вона як орендар має переважне право на продовження договору оренди.

За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд вважає встановленим факт користування приміщенням спірного гаражу відповідачем ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується, зокрема тим, що саме остання щомісячно вносила орендну плату за гараж. Окрім того, факт користування гаражем ОСОБА_1 підтвердила у написаній нею власноручно заяві від 07.04.2023 року (а.с.5), поданій до Управління комунальної власності ЧМР.

Та обставина, що спірним гаражем також користуються інші особи, не впливає на обгрунтованість заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 . При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач із позовними вимогами до інших осіб не звертався, а суд, з урахуванням принципу диспозитивності, визначеного ст.13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.

Згідно із частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 317 та частиною першою статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по справі.

Керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 781, ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном шляхом звільнення приміщення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП не відомий), яка проживає в АДРЕСА_2 , звільнити та повернути Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради (), що розташоване в м.Чернівці по вул.Петровича Якоба, 18, гараж літ.Г, що розташований в м.Чернівці по вул.Заньковецької, 19.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП не відомий) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради () понесені судові витрати у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду буде складено 14.12.2023 року.

Суддя Одовічен Я.В.