КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7950/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Притули Н.Г. в м. Бориспіль 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом, просили стягнути з відповідача на свою користь: ОСОБА_2 - завдану матеріальну шкоду в розмірі 113950 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., ОСОБА_3 - завдану матеріальну шкоду в розмірі 41300 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивували тим, що є власниками квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 13 травня 2021 року відбувся виток води з квартири АДРЕСА_3 , що на 4 поверсі будинку, внаслідок чого, сталося залиття належних їм квартир.

Після звернення представниками Управлінської компанії ВОП «Нивки» та ПП «УЦУН» створено комісію з метою проведення обстеження та встановлення причин залиття квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В актах від 27 травня 2021 року та від 12 липня 2021 року, затверджених ВОП «Нивки» та ПП «УЦУН» та виданих позивачам, встановлено, що залиття сталося внаслідок пошкодження сантехнічного обладнання, яке знаходиться в межах відповідальності власників квартири АДРЕСА_4 .

З метою встановлення вартості матеріальних втрат, понесених внаслідок залиття квартир, позивачами було укладено договори на проведення незалежної оцінки. На виконання даних договорів оцінювачем ПП «Експертзабезпечення» проведено обстеження та складено звіти від 14 червня 2021 року та від 25 червня 2021 року, відповідно до яких, вартість прямих збитків ОСОБА_2 на відновлювальний ремонт квартири АДРЕСА_1 склала 110950 грн., а вартість прямих збитків ОСОБА_3 на відновлювальний ремонт квартири АДРЕСА_5 склали 38300 грн. Витрати позивачів на оплату послуг експерта склали 3000 грн.

Вказували, що в зв`язку з наявною в квартирах вологістю і залиттям більшої їх частини проживання в житлових приміщеннях виявилось неможливим. ОСОБА_2 вимушена здійснювати невідкладний та терміновий ремонт, ОСОБА_3 є пенсіонером і в зв`язку з відсутністю необхідних на ремонт коштів вимушена проживати на дачі.

Звертали увагу, що відповідач, а до того її брат ОСОБА_1 , колишній власник квартири АДРЕСА_4 , систематично порушують права ОСОБА_4 та завдають шкоду внаслідок залиття. Зокрема, залиття з квартири АДРЕСА_4 підтверджуються актом ЖЕО від 23 жовтня 2006 року, актом від 15 лютого 2007 року, заявою до ЖЕО про залиття 16 січня 2014 року та 25 січня 2014 року. ОСОБА_1 вже сплачувалось у 2007 році за мировою угодою матеріальні витрати та моральну шкоду за залиття квартири АДРЕСА_1 , при цьому він брав на себе зобов`язання здійснити ремонт сантехнічного обладнання, чого ним виконано не було.

Зазначали, що внаслідок дій відповідача їм було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_2 зазнала у зв`язку зі свідомою протиправною поведінкою ОСОБА_1 відносно неї самої та членів її сім`ї, пошкодженням її майна, понесенням незапланованих витрат на термінове відновлення квартири. Було порушено звичний життєвий ритм, життєві зв`язки, порушені стосунки з оточуючими людьми. Зокрема, сім`я ОСОБА_2 здає квартиру АДРЕСА_1 у найм. Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , офіційно оформлений фізичною особою-підприємцем і сплачує податки саме за здачу квартири в найм. Внаслідок залиття були порушені стосунки з попереднім наймачем, який терміново виїхав з квартири. Відтак ОСОБА_2 з членами своєї сім`ї мусила у короткий термін здійснювати ремонт, аби квартиру можна було використовувати для проживання та здавати у найм. Відтак, лише 12 червня 2021 року квартира була передана у найм. Вимушені зміни в житті ОСОБА_2 були суттєві та затратні, відтак вона вважає, що відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

ОСОБА_3 вважає, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_3 зазнала у зв`язку зі свідомою протиправною поведінкою відповідача відносно неї, та в зв`язку з пошкодженням її майна. Було порушено звичний життєвий ритм, життєві зв`язки, порушені стосунки з оточуючими людьми. Зокрема, внаслідок залиття квартири ОСОБА_3 була вимушена переїхати проживати на дачу, і наразі, в зв`язку з відсутністю коштів у позивача, квартира перебуває у пошкодженому стані, проживання в ній некомфортне і наводить на негативні почуття. Відтак вона вважає, що відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з підстав, передбачених ч. 1 п. 5 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири в сумі 110950 грн., витрати за проведене експертне дослідження в сумі 3000 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судовий збір в сумі 1239,50 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, відкрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 і стягнути з неї моральну і матеріальну компенсацію в розмірі 1 000 000 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що судове рішення було ухвалене під час військового стану в умовах бойових дій на території України за її відсутності, не було вручене їй у день його проголошення та не відправлено, зокрема в електронному вигляді.

Посилалася на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, не було враховано факт пожежі в квартирі ОСОБА_2 , яка була вщент спалена її квартиронаймачами, тому існує необхідність перевірки даних, які були відправлені саме під час бойових дій, на два роки пізніше залиття, після пожежі в її квартирі.

Вказувала, що без погодження та попередження мешканців будинку, хто буде знаходитися в будинку, ОСОБА_2 створювала загрозливі ситуації для життя і здоров`я мешканців, невідомі люди періодично перебували в будинку, створюючи шум та спричинивши пожежу, внаслідок якої її балкон довелось демонтувати

Наголошувала, що ОСОБА_2 відмовилася від допомоги з ремонтом два роки потому і займалася шантажем та вимаганням великих сум коштів за цей період.

Зазначала, що на засідання навмисно не було викликано сантехніка ЖЕКа, який робив огляд два роки потому і міг би надати реальну оцінку ситуації.

Зауважувала, що їй не було надано кошториси та рахунки на оплату ремонту безпосередньо після затоплення у мирний час, а шахрайські дії з підтасовуванням сум чеків на оплату вщент спаленої квартири можна було здійснити лише під час бойових дій та за її відсутності.

Вважала, що вимога присутності та ігнорування прохання перенесення засідання під час бойових дій та масової евакуації населення ставить питання про намір навмисного спричинення загрози життю та здоров`ю, що кваліфікується як злочин проти життя та здоров`я із ознаками суспільно небезпечних дій.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вище вимогам закону.

Задовольняючи позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 13 травня 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відбулося залиття квартири, і актом про залиття, складеним 27 травня 2021 року, встановлено, що причиною залиття є пошкодження сантехнічного обладнання, яке знаходиться в межах відповідальності власників квартири АДРЕСА_4 , при цьому стороною відповідача доказів на спростування зазначених причин залиття суду не надано, сума заподіяної позивачу шкоди в розмірі 110 950 грн., встановленому висновком суб`єкта оціночної діяльності від 14 червня 2021 року, а також вартість складання звіту про оцінку в розмірі 3000 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, оскільки внаслідок пошкодження майна позивачу були спричинені моральні страждання, враховуючи обсяги пошкоджень та їх наслідки, засади розумності та справедливості, суд визнав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду суму 10000 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 19 травня 1999 року (а. с. 8).

На а. с. 32 - 34 знаходиться копія технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 , згідно якого квартира розташована на 3 поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з 1 кімнати пл. 15,2 кв.м., кухні пл. 6,5 кв.м. ванної кімнати пл. 8 кв.м. вбиральні пл. 2,4 кв.м., коридору пл. 2,8 кв.м., балкон 2,5 х 0,3 м., загальна площа квартири 27,7 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 23 квітня 2021 року (а. с. 12).

На а. с. 14 наявна копія акту, затвердженого управителем ВОП «Нивки» та погодженого директором ПП «УЦУН» 27 травня 2021 року, згідно якого комісією в складі старшого майстра ОСОБА_6 , інженера ОСОБА_7 , майстра технічної дільниці ОСОБА_8 проведено обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_6 на предмет залиття з розташованої над нею квартири АДРЕСА_7 року забудови, восьмипід`їздний, п`ятиповерховий, панельний, перекриття залізобетонні. Квартира АДРЕСА_1 приватна, однокімнатна, загальною площею 26,9 кв.м. розташована на третьому поверсі. В ході обстеження виявлено, що мешканці квартири АДРЕСА_1 звернулись до обслуговуючої організації ВОП «Нивки» 13 травня 2021 року щодо залиття з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4 . Залиття сталося внаслідок пошкодження сантехнічного обладнання, яке знаходиться в межах відповідальності власників кв. АДРЕСА_4 (система водовідведення душової). Пошкоджено наступні об`єми: в кухні пл. 6,4 кв.м. частково пошкоджена стеля побілка (водоемульсійна суміш), площа пошкодження 2 кв.м, частково пошкоджена стіна (шпалери) площ пошкодження 4 кв.м., в санвузлі пл. 2,5 кв.м. частково пошкоджена стіна (плитка), в коридорі площею 3,0 кв.м. частково пошкоджена стіна (шпалери), площа пошкодження - 2 кв.м., в кімнаті пл. 15 кв.м. частково пошкоджена стеля (водоемульсійна суміш), площа пошкодження 2.5 кв.м. та частково пошкоджена стіна (шпалери), площа пошкодження 4 кв.м., про що складено акт, підписаний членами комісії.

Згідно звіту про незалежну оцінку майнових прав, складеного ПП «Експертзабезпечення» 14 червня 2021 року на замовлення ОСОБА_2 , ринкова вартість об`єкта оцінки, яким є збитки після залиття квартири за адресою АДРЕСА_8 , на дату оцінки 14 червня 2021 року складає 110950 грн. без ПДВ (а. с. 29).

Вартість складення звіту про незалежну оцінку майнових прав від 14 червня 2021 року, сплачена ОСОБА_2 , становить 3000 грн. (а. с. 69).

На а. с. 70 - 71 наявна копія комісійного акту, складеного 23 жовтня 2006 року та затвердженого начальником ЖЕК-1019, яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_6 , яке відбулося 21 жовтня 2006 року, сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_4 , та копія мирової угоди, укладеної 08 лютого 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якої ОСОБА_1 відшкодовує на користь ОСОБА_2 суму завданої матеріальної шкоди 2354,76 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

На а. с. 72 наявна копія комісійного акту, складеного 15 лютого 2007 року та затвердженого начальником ЖЕК-1019, яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_6 , яке відбулося 14 лютого 2006 року, сталося з вини мешканців квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_1 , в зв`язку з халатним відношенням до сантехобладнання.

На а. с. 73 знаходиться копія заяви ОСОБА_2 на ім`я начальника ЖЕК-1069 від 28 січня 2014 року, в якій позивач просить надати акт про залиття квартири АДРЕСА_9 , яке сталося 16 січня 2014 року та 25 січня 2014 року.

На а. с. 74 - 76 знаходиться копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець з видом діяльності 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», копії квитанцій про сплату податків з фізичних осіб ОСОБА_5 .

На а. с. 77 - 81 знаходиться копія договору оренди квартири, укладеного 08 лютого 2021 року ОСОБА_2 з ОСОБА_9 , за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у тимчасове користування квартиру за адресою АДРЕСА_8 на строк з 08 лютого 2021 року по 07 серпня 2021 року з можливістю продовження. Згідно п. 10.3 договору, вказаний договір було розірвано з 12 травня 2021 року в зв`язку з затопленням квартири гарячою водою по вині сусідів зверху.

На а. с. 83 - 88 знаходиться копія договору оренди квартири, укладеного 12 червня 2021 року ОСОБА_2 з ОСОБА_10 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження завдання їй майнової шкоди та її розміру, понесених моральних страждань, доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, яка полягає у неналежному виконанні обов`язків з утримання квартири, зокрема сантехнічного обладнання. Визначаючи розподіл тягаря доведення, судом враховано, що у такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій або бездіяльності.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовано, що відповідач, заперечуючи проти позову, не надала суду доказів на спростування того, що залиття відбулося не з її вини, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди.

Акт про залиття від 27 травня 2021 року підтверджує протиправність дій відповідача та її вину у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття квартири, яке сталося 13 травня 2021 року. Зокрема, в даному акті, складеному комісією в складі старшого майстра, інженера та майстра технічної дільниці та затвердженому директором обслуговуючої організації ПП «УЦУН», зазначено адресу квартири, власнику якої заподіяно шкоди; характер залиття та його причини (пошкодження сантехнічного обладнання, яке знаходиться в межах відповідальності власників квартири АДРЕСА_4 , а саме система водовідведення душової); завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири (наведено перелік затоплених приміщень та конкретні місця пошкодження).

Апеляційний суд приймає до уваги, що заперечень відносно форми та змісту вказаного акту, а також щодо встановлених судом першої інстанції обставин про наявність вини ОСОБА_1 у залитті квартири, належної позивачу, апеляційна скарга не містить, а по суті позовних вимог зводиться до невизнання розміру заподіяної шкоди.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання майнової шкоди та її розміру, доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, які полягають у пошкодженні сантехнічного обладнання, яке знаходиться в межах відповідальності власників квартири АДРЕСА_4 (система водовідведення душової), наслідком чого стало залиття квартири позивача, а відповідач, в свою чергу, не спростувала своєї вини в заподіянні шкоди позивачу і розміру заподіяної шкоди.

Визначаючи розподіл тягаря доведення, судом враховано, що у такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій або бездіяльності.

Судом першої інстанції правильно встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовано, що відповідач, заперечуючи наявність вини у заподіянні шкоди та її розміру, не надала суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність врахування пожежі в квартирі ОСОБА_2 , яка була спалена її квартиронаймачами, оскільки на спростування розміру заподіяної шкоди, встановленої звітом від 14 червня 2021 року, відповідач не надала будь-яких власних доказів, з клопотаннями про призначення у справі відповідної товарознавчої експертизи також не зверталась.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Враховуючи, що внаслідок пошкодження майна позивачу були спричинені моральні страждання, враховуючи обсяги пошкоджень та їх наслідки, засади розумності і справедливості, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Апеляційний суд враховує, що аргументів в частині висновків суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди і визначення судом її розміру апеляційна скарга не містить.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було задоволено її клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні цього клопотання, правомірно виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження місцезнаходження ОСОБА_1 за межами м. Києва, на що вона посилалась як на підстави для відкладення справи (а. с. 135 - 136).

Крім того, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 створювала небезпечні ситуації для життя та здоров`я мешканців, і що в зв`язку з діями ОСОБА_2 належному ОСОБА_1 майну було завдано пошкоджень, а також, що ОСОБА_2 відмовилася від допомоги з ремонтом два роки тому і вимагала у неї значні суми грошових коштів, з огляду на те, що вказані аргументи не підтверджуються будь-якими доказами і не відносяться до предмету позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Є неприйнятними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що в судове засідання не був викликаний сантехнік житлово-експлуатаційної контори, який робив обстеження два роки тому, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до суду з клопотаннями про виклик даної особи як свідка, і що судом першої інстанції в задоволенні цього клопотання було їй відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Вирішення вимог апеляційної скарги про відкриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 та стягнення з неї відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_1 апеляційним судом не здійснюється, оскільки не має відношення до предмету позову і відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не відноситься до компетенції апеляційного суду при перегляді даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.