Житомирський апеляційний суд
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/13511/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ в натурі нерухомого майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив виділити йому в натурі належні 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , при якому просив виділити йому: коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), вітальню №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.).

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до договору дарування від 23.11.2009, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., за реєстровим №12035, йому на праві власності належить 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що він фактично користується приміщеннями за №№ 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5. Зазначає, що за матеріалами інвентаризаційної справи №2104 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за вказаною адресою також зареєстровано за: ОСОБА_2 33/100 частин згідно договору дарування від 13.08.2002; ОСОБА_3 8/100 ідеальних частин згідно договору дарування від 23.09.2002; ОСОБА_4 14/100 частин згідно договору купівлі продажу від 15.07.2008; ОСОБА_5 27/200 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2012. Вказує, що відповідно до висновку судового експерта Свістунова І.С. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 01.02.2022 №1279/02-2022 наявна технічна можливість виділу належної йому частки у розмірі 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , при якому можливо виділити йому: коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), вітальню №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.). Враховуючи викладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не застосував норми ч.1 ст.364 ЦК України та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002. Зазначає, що жодна норма цивільного законодавства, зокрема ч.1 ст.364 ЦК України не встановлює обов`язок сторони дотримуватися досудового врегулювання спору при вирішенні спору щодо виділу в натурі частини зі спільної часткової власності. Враховуючи вищевикладене просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 23 листопада 2009 року ОСОБА_1 прийняв у власність 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок літ. «А», дерево обкл. цеглою, загальною площею 207,6 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_8 №78 від 29.03.2019 ОСОБА_1 володіє 18/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 та користується наступними приміщеннями: коридор №4-1, площею 2,1 кв.м., санвузол №4-2, площею 2,6 кв.м., кухня №4-3, площею 6,4 кв.м., вітальня №4-4, площею 13,3 кв.м., житлова кімната №4-5, площею 17,4 кв.м.

Зі змісту листа начальника КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №396 від 06.08.2021 вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_2 33/100 частин згідно договору дарування від 13.08.2002; ОСОБА_3 8/100 ідеальних частин згідно договору дарування від 23.09.2002; ОСОБА_4 14/100 частин згідно договору купівлі продажу від 15.07.2008; ОСОБА_5 27/200 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2012.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №128849422 станом на 25.06.2018 складовими частинами об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 207,6 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є: сараї Б, Г, Д, гараж - В, уборна - У, уборна У-У, огорожа №1-2; право приватної спільної часткової власності на 18/100 частин будинку зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку судового експерта Свістунова І.С. за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1279/02-2022 від 01.02.2022 виділ частки ОСОБА_1 в розмірі 18/100 у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , при якому виділити йому коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м), вітальню №4-4 (площею 13,3 кв.м) та житлову кімнату №4-5 (площею17,4 кв.м), є технічно можливий за умови незначного відступу від ідеальної частки ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами існує спір, а також за встановлених обставин суд позбавлений можливості здійснити виділ частки житлового будинку в натурі з дотриманням прав інших співвласників, оскільки при ухваленні рішення необхідно вирішити питання про зміну розміру часток співвласників, що є обов`язковим, а їх розрахунки в матеріалах справи відсутні.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі №6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц (провадження №61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі №173/1607/15-ц (провадження №61-26178св18).

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 є власником 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_8 №78 від 29.03.2019 ОСОБА_1 володіє 18/100 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 та користується наступними приміщеннями: коридор №4-1, площею 2,1 кв.м., санвузол №4-2, площею 2,6 кв.м., кухня №4-3, площею 6,4 кв.м., вітальня №4-4, площею 13,3 кв.м., житлова кімната №4-5, площею 17,4 кв.м.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав суду висновок експерта за результатами проведення будівельно технічної експертизи №1279/02-2022 від 01.02.2022 відповідно до якої виділ частки ОСОБА_1 в розмірі 18/100 у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , при якому виділити йому коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), прихожу №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.), як передбачено п.6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (зі змінами), є технічно можливий за умови незначного відступу від ідеальної частки ОСОБА_1 .

Можливий варіант виділу частки ОСОБА_1 в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, із зазначенням: - розміру частки по вартості, що становлять приміщення, які пропонуються виділити; - розміру компенсації у зв`язку з відхиленням від розміру частки, що викладено у дослідницькій частині в таблиці №11 (варіант 1), зображено в додатку №2.

В даному варіанті, приміщення в житловому будинку, які пропонується виділити ОСОБА_1 фактично є ізольованими в т.ч. не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку та інженерні системи загального користування.

Відповідно до таблиці №11 (варіант 1) запропоновано ОСОБА_1 виділити: коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), прихожу №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.). Всього по будинку 41,80 кв.м. Арифметична частка згідно варіанту 17/100. Відступ від ідеальних часток на 4,4 кв.м. більше та на 19 203,00 грн менша.

12 грудня 2023 року під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, судовим експертом Свістуновим І.С. підтверджено можливість виділу ОСОБА_1 18/100 ідеальних часток, які складаються з коридору №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузлу №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухні №4-3 (площею 6,4 кв.м.), прихожої №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлової кімнати №4-5 (площею 17,4 кв.м.) без виділення господарських споруд, за умови незначного відступу від ідеальної частки ОСОБА_1 .

Зокрема, судовим експертом ОСОБА_9 роз`яснено, що відступ від ідеальних часток в одиницях площі житлового будинку: - для ОСОБА_1 (18/100 частки) становить на 4,4 кв.м. більше; - для інших співвласників (82/100 частки) на 4,4 кв.м. менше. Відступ від ідеальних часток в одиницях ринкової вартості житлового будинку: - для ОСОБА_1 (18/100 частки) складає на 19 203,00 грн менше; - для інших співвласників (82/100 частки) на 19 203,00 грн більше.

Позивач ОСОБА_1 не заперечував проти запропонованого судовим експертом Свістуновим І.С. варіанту виділу частки у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та розроблений із відхиленням від його ідеальних часток, про що зазначено в позовній заяві та апеляційній скарзі, а також дана обставина підтримувалася його представником ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість виділення в натурі ОСОБА_1 18/100 ідеальних часток у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), прихожу №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.), що перебуває у спільній частковій власності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Виділити ОСОБА_1 у приватну власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: коридор №4-1 (площею 2,1 кв.м.), санвузол №4-2 (площею 2,6 кв.м.), кухню №4-3 (площею 6,4 кв.м.), прихожу №4-4 (площею 13,3 кв.м.) та житлову кімнату №4-5 (площею 17,4 кв.м.), що відповідає розміру його частки - 18/100 ідеальних часток.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді