Провадження № 2/337/1559/2023
05 грудня 2023 року місто Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Котляр А.М.
за участю секретаря Огурцової О.В.
третьої особи ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: територіальна громада в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , яка діє в свохї інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловою площею,
23.08.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , у якій постійно проживає та зареєстрований.
На теперішній час в вищезазначеній квартирі зареєстровані одинадцять осіб: він, ОСОБА_2 ; дочка ОСОБА_1 та два її неповнолітній сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_9 - його син та його неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - його онук. Вони зареєстровані та фактично мешкаємо у квартирі.
У квартирі також зареєстровані але не проживають:
ОСОБА_3 та ОСОБА_11 - дочки його колишньої дружини; ОСОБА_3 - онук його колишньої дружини; неповнолітній ОСОБА_5 , 2011р.н. - онук його колишньої дружини; ОСОБА_12 його дочка.
Колишня дружина ОСОБА_13 добровільно знялася з обліку спірної квартири після розлучення.
Відповідачі на житловій площі за адресою: АДРЕСА_2 не проживають з 2001 року.
Ніяких їх речей в квартирі немає, у користуванні житловою площею відповідачам ніхто не перешкоджав та не перешкоджає, однак вони добровільно відмовилися від проживання у ній. Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що без поважних причин не проживають на спірній житловій площі більш ніж 6 місяців.
01.09.2023 року суддя відкрив у справі спрощене позовне провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримала, пояснила суду, що батько ОСОБА_2 виховував дітей самостійно. Батько одружився із ОСОБА_13 , у якої також були діти від іншого шлюбу. Вони всі разом проживали в будинку, розташованому в Заводському районі м. Запоріжжя. В 2002 році батько отримав у користування квартиру АДРЕСА_1 на свою сім`ю. ОСОБА_2 переїхав жити в квартиру зі своїми дітьми, а його дружина ОСОБА_13 разом із своїми дітьми залишилась жити в будинку. Батько та ОСОБА_13 сварились через це, та розірвали шлюб. Тому ОСОБА_13 ніколи в квартирі не проживала, як і її діти та онуки.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.
Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що відповідно ордеру №1104 від 14.10.2010р. (а.с. 9), квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_2 та членам його сім`ї:
ОСОБА_3 - дочка дружини;
ОСОБА_14 - дочка дружини;
Позивач ОСОБА_2 розірвав шлюб із ОСОБА_13 18.07.2018 року (а.с. 10).
Квартира не приватизована (а.с. 11), в квартирі зареєстровані, але фактично не проживають ОСОБА_3 з 2001 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_5 , ОСОБА_17 з 2005 року (а.с. 12).
В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які суду пояснили, що вони проживають в будинку АДРЕСА_3 , знають ОСОБА_2 як свого сусіда. Зазначили, що ОСОБА_2 весь час з 2002 року проживає в квартирі разом із дітьми ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Іноді до ОСОБА_2 приходила жінка, яка там постійно не жила. Інших осіб вони в квартирі не бачили, підтвердили, що відповідачі ніколи в квартирі не проживали та не проживають.
На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідачі не проживають у спірному житлі понад встановлені законом строки без поважної причини, їх реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивача, а також, відповідачами не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, та підтверджували б те, що відповідачі несуть витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень, у рівних частках.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 1073 гривень 60 копійок, по 268 гривень 40 копійок з кожного відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11.12.2023 року.

Суддя: А.М. Котляр