УХВАЛА

07 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 202/6553/21

провадження № 61-16844ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при перегляді виписки в системі віддаленого обслуговування А24 в АТ «Акцент-Банк» та MONO в АТ «Універсал Банк» він дізнався, що з його карткових рахунків в АТ «Акцент-Банк» та в АТ «Універсал Банк» було здійснено два платежі на користь ОСОБА_1 на суму 60 251,26 грн. Дані кошти було зараховано на картковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 у відповідності до квитанції: № P24937831C664697 від 24 грудня 2018 року, призначення платежу «Перевод Личных средств ОСОБА_2 », відправник ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), сума 10 000,00 грн; № 7T4E-A8MP-H4HM-9XA2 від 19 жовтня 2018 року, призначення платежу «Переказ особистих коштів», відправник ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), сума 50 251,26 грн. Ці платежі були перераховані помилково через систему віддаленого обслуговування А24 в АТ «Акцент-Банк» та MONO в АТ «Універсал Банк».

Позивач вказував, що він планував перерахувати ці кошти на власний картковий рахунок в рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 як «Переказ особистих коштів» (угода № SAMDNWFC0 від 03 вересня 2015 року), але помилився в реквізитах, обрав невірний (помилковий номер карткового рахунку) шаблон платежу, який на вибір пропонувала система віддаленого обслуговування.

Позивач зазначав, що з відповідачем він не знайомий, ніяких цивільно-правових угод між ними не було, ніяких правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними також не було, тобто відповідач набув грошові кошти позивача без достатньої правової підстави, тому зобов`язаний їх повернути позивачу.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми помилково перерахованих грошових коштів в розмірі 60 251,26 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року скасовано заочне рішення від 06 квітня 2022 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

25 січня 2023 року позивачем збільшено позовні вимоги, шляхом пред`явлення додаткових вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 60 251,26 грн, 3 % річних у розмірі 5 374,14 грн, інфляційні витрати у розмірі 12 478,54 грн, а всього - 78 103,94 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Мироняк Т. С. звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів, які отримані без достатньої правової підстави у розмірі 60 251,26 грн, 3 % річних у розмірі 5 374,14 грн, інфляційних витрат у розмірі 12 478,54 грн, а всього - 78 103,94 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), Верховний Суд дійшов висновку, що рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібпідлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак