№ 2-з/183/135/23

У Х В А Л А
12 грудня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
11 грудня 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , у якому останній просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості згідно з борговою розпискою від 01 вересня 2023 року у загальному розмірі 152 769 грн 70 коп, з яких сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 151 956 грн 00 коп; санкція у формі 3% річних становить 813 грн 70 коп. Також просить стягнути судові витрати.
В обґрунтування заяви вказує, що відповідач в узгоджені сторонами строки грошові кошти позивачеві за договором позики в розмірі 150 000,00 грн не повернув. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28 листопада 2023 року за № 356137341 відповідачеві одноособово на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Відповідач уникає будь-яких зустрічей з позивачем, не відповідає на письмові вимоги стосовно повернення боргу. Є підстави вважати, що квартиру, яка є одноособовою власністю відповідача може бути відчужено ним на користь третіх осіб у будь-який момент до набрання законної сили рішенням суду за цим позовом, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. На підставі чого вважає, що лише накладення арешту на майно відповідача може реально забезпечити виконання рішення суду у цій справі. Накладення арешту на квартиру не порушує права інших осіб, оскільки відповідач володіє вищевказаним майном одноособово, однак дозволить позивачеві задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна у разі невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань.
Сторони у судове засідання, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не викликались.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом і формою, подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики у сумі 150 000,00 грн, 3% річних у розмірі 813,70 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 956,00 грн.
У поданій заяві про забезпечення позову позивач, як на підставу для забезпечення позову вказує на можливість вчинення відповідачем дій з відчуження майна.
Вирішуючи заяву, суд виходить з того, що наданими суду доказами доведено існування спору між сторонами.
Однак, заявником не подано жодного належного та допустимого доказу, не наведено жодного належного аргументу, який би надавав суду можливість встановити чи прийти висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, предметом якого є стягнення заборгованості. Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами, як необхідності застосування саме заходу забезпечення позову у виді арешту майна, вжиття якого призведе до обмеження відповідача у правах володіння, користування та розпорядження, так і неможливості застосування інших, менш обтяжливих заходів забезпечення позову, ніж арешт майна.
Абстрактна можливість вчинення дій відповідачем, спрямованих на відчуження майна, передачу його в користування іншим особам також не свідчить про неможливість виконання майбутнього рішення суду, яким є стягнення грошових коштів.
Крім того, захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить відповідачеві та вартість якого за середніми ринковими цінами на подібне майно станом на момент подання позову ( ОСОБА_3 значно перевищує розмір заборгованості, заявленої до стягнення є вочевидь неспівмірним заходом забезпечення позову порівняно до позовних вимог.
З урахуванням викладеного, підстав для забезпечення позову суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 157, 260 ЦПК України, суд
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 12 грудня 2023 року.

Суддя Д. О. Парфьонов