ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4770/23 Справа № 188/1237/21 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Курочкіної О.М.) у цивільній справі №188/1237/21 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що між сторонами 05 грудня 2018 року укладено договір № 3485 про встановлення кредитного ліміту, згідно якого банком встановлено ОСОБА_1 кредитну лінію з лімітом 15 000 грн. строком на 12 місяців. 01 жовтня 2019 року сторони уклали кредитний договір № 3286 згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 7 9360,00 грн. строком на 60 місяців. Дадатковою угодою №1 від 25.06.2020 року до Кредитного договору №3286 проведена реструктуризація заборгованості відповідача шляхом збільшення строку кредитування до 01.06.2025 року.

Не дивлячись на те, що банком свої зобов`язання в повному об`ємі виконано, відповідач своєчасно не виконав всі зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по кредитному договору № 3485 від 05.12.2018 року в розмірі 20 320,65 грн., з яких: 11048,62 грн. заборгованість по строковому кредиту; 2749,53 грн. залишок простроченого кредиту; 544,35 грн. - залишок нарахованих строкових відсотків; 5978,15 грн. - заборгованість по прострочених процентах; та по кредитному договору № 3286 від 01.10.2019 року в розмірі 89 871,24 грн., з яких: 60 157,74грн- заборгованість по строковому кредиту; 14 299,41 грн. - залишок простроченого кредиту; 0,11 грн. - залишок прострочених відсотків; 15 413,98 грн. - заборгованість за простроченою комісією.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 110 191, 89 грн. та судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» суми заборгованості: по кредитному договору №3485 від 05.12.2018 в розмірі 20 320,65 грн., з яких: 11048,62 грн. заборгованість по строковому кредиту; 2749,53 грн. залишок простроченого кредиту; 544,35 грн. - залишок нарахованих строкових відсотків; 5978,15 грн. - заборгованість по прострочених процентах; та по кредитному договору № 3286 від 01.10.2019 в розмірі 74 457.26 грн., з яких: 60 157,74грн.- заборгованість по строковому кредиту; 14299,41 грн. - залишок простроченого кредиту; 0,11 грн. - залишок прострочених відсотків. Також із відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Банк Кредит Дніпро» просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог та стягнути із ОСОБА_1 15 413,98 грн. простроченої комісії та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування всіх обставин справи.

Зазначав, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахункове-касове обслуговування) нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11 частини статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки комісія встановлювалася не за безоплатні послуги, а за послуги розрахунково-касового обслуговування, які не належать до безоплатних, можливість їх встановлювати в кредитному договорі передбачена Законом України «Про споживче кредитування», а їх недійсність може бути лише оспорюваною за позовом позичальника.

Також, посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування» зазначав, що ним передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, а тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим або незаконним.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 110 191,89 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії. А тому в не оскаржуваній частині законність судового рішення не перевірялась.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 05 грудня 2018 року укладено договір №3485 про встановлення кредитного ліміту. Відповідно до умов цього договору банком встановлено кредитну лінію з лімітом 15000 грн. строком на 12 місяців, пільговий період 67 днів, з оплатою процентів протягом пільгового періоду в розмірі 0,001% річних , 48% річних за строкову заборгованість, та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% від суми кредиту.

01.10.2019 року між банком та клієнтом укладено кредитний договір № 3286 згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 79360,00 грн. строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі - 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає: з 01.10.2019 по 31.01.2021 -3% від суми кредиту, з 01.02.2021 по 30.04.2022 - 2,5 % від суми кредиту, з 01.05.2022 по 31.07.2023 - 1,5 % від суми кредиту, з 01.08.2023 по 01.10.2024-0,925% від суми кредиту.

25.06.2020 укладено Додаткова угода №1 до Кредитного договору №3286 відповідно до якої проведена реструктуризація заборгованості шляхом збільшення строку кредитування до 01.06.2025, встановлено щомісячну комісію на період 3 місяці з дати укладання додаткової угоди - 0,0001% від суми кредиту, а до закінчення договору - 1,99% від суми кредиту.

Згідно із розрахунком заборгованості по кредитному договору № 3485 від 05.12.2018 станом 15.07.2021 року заборгованість становить 20 320,65 грн., з яких: 11048,62 грн. заборгованість по строковому кредиту; 2749,53 грн. залишок простроченого кредиту; 544,35 грн.

- залишок нарахованих строкових відсотків; 5978,15 грн. - заборгованість по прострочених процентах.

Згідно із розрахунком заборгованості по кредитному договору № 3286 від 01.10.2019 станом на 15.07.2021 року заборгованість складає 89 871,24 грн., з яких: 60 157,74грн- заборгованість по строковому кредиту; 14 299,41 грн. - залишок простроченого кредиту; 0,11 грн. - залишок прострочених відсотків; заборгованість за простроченою комісією 15 413,98 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 15 413,98 грн. слід відмовити, оскільки вимога позивача про її стягнення відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1 - 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладання кредитного договору (у редакції Закону № 1734-VIII), містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту); споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегульовано в частині 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із Законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (частина 1 статті 20 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 20 Закону України «Про споживче кредитування» до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Стандартизована форма паспорта споживчого кредитування, наведена у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», передбачає окремий розділ про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штрафи, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі), де зазначаються розмір платежу, база його розрахунку та умови його застосування, а також окремий розділ додаткової інформації (додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту): послуги нотаріуса, послуги оцінювача, послуги страховика, інше, де зазначаються необхідність отримання відповідної послуги, перелік осіб за наявності.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, положення Закону України «Про споживче кредитування» допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, відносить договір страхування до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі.

Судом встановлено, що кредитний договір №3286 між сторонами був укладений 01 жовтня 2019 року, кредитні кошти були отримані позичальником на споживчі потреби, що підтверджується як кредитним договором так і паспортом споживчого кредиту.

Кредит було видано на споживчі потреби, отже особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про споживче кредитування».

Так, законодавство, що регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін в 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування», тобто саме з цього часу, законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу, до підписання ним кредитного договору №3286, було надано на ознайомлення паспорт споживчого кредиту, в якому чітко доведено до відома позичальника суму кредиту та умови його отримання, зокрема обов`язок сплати позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає: з 1 по 15 міс. 2380,80 грн., з 16 по 30 міс. 1984,00 грн., з 31 по 45 міс. 1190,40 грн., з 46 по 60 міс. 734,08 грн.

Отже, паспорт споживчого кредитування, скріплений підписом ОСОБА_1 01 жовтня 2019 року, підтверджує отримання нею всіх пояснень та інформації, необхідної для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважала встановлення комісії за обслуговування кредиту несправедливою умовою, натомість відповідачка погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.

Тобто, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

За таких обставин суд першої інстанції залишив поза увагою те, що з огляду на положення частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та додатку 2 до Правил про споживчий кредит банк мав право встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема за розрахунково-касове обслуговування.

Відповідачка ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання відповідачкою умов договору.

Також з приводу посилання суду першої інстанції на нікчемність правочину слід зазначити, що відповідно до положень статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Враховуючи викладене, оскільки Законом «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови, передбачені Кредитним договором, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію підлягали виконанню.

Як зазначалось вище ОСОБА_1 не заперечувала проти стягнення нарахованої банком комісії та не посилалася на нікчемність правочину, як і не зверталася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними умов Кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), а тому суд першої інстанції інстанцій надали оцінку правомірності окремих частин Кредитного договору та відмовили в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 15 413,98 грн. за відсутності на те правових підстав.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №№3286 від 01 жовтня 2019 року, стягнутого з відповідачки на користь АТ «Банк Кредит Дніпро».

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача судового збору, а саме за подання позовної заяви сплачено судовий збір розмірі 2270 грн., та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3405 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5675 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову з урахуванням положень п.3 ч.1 ст. 176 ЦПК України складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року в частині відмови позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення простроченої комісії скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення простроченої комісії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» () заборгованість за простроченою комісією у розмірі 15 413,98 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста тринадцять гривень дев`яносто вісім копійок)

Змінити рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року в частині загального розміру заборгованості за кредитним договором №3286 від 01 жовтня 2019 року, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», збільшивши цей розмір з 74 457,26 грн. до 89 871,24 грн. (вісімдесят дев`яти тисяч вісімсот сімдесят однієї гривні двадцяти чотирьох копійок)

Змінити рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», збільшивши цей розмірі з 2270,00 грн. до 5 675,00 грн. (п`яти тисяч шістсот сімдесяти п`яти гривень)

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: