Провадження №22-ц/824/1399/2023
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2023 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Журби С.О.,
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,
за участю секретаря Павлової В.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання доказів про судові витрати та ухвалення додаткового рішення (постанови) у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 , Київська міська рада про виділ частки зі складу спільної земельної ділянки,
У квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про виділ частки зі складу спільної земельної ділянки.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року позов задоволено.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 48 000,00 грн. та витрат на проведення судової експертизи у розмірі 13 075,00 грн., оскільки судом не було вирішене вказане питання під час винесення рішення по справі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року заяву задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 48 000,00 грн. та з витрат за проведення судової експертизи у розмірі 13 075,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувані рішення вважає незаконними та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувані рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення такого роду витрат; в решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року залишено без змін.

03 листопада 2023 року позивач звернулась до суду з заявою про надання доказів про судові витрати та ухвалення додаткового рішення ( постанови).

В обґрунтування заяви вказала, що у відзиві на апеляційну скаргу повідомляла, що на стадії апеляційного перегляду справи розраховує понести судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн., докази чого будуть надані суду в установлений процесуальним законом 5-дений строк. На виконання вказаних процесуальних вимог, позивач надає докази понесення судових витрат, а саме Акт здачі-приймання фактично виконаних правничих послуг до Договору у від 26.10.2023 року, відповідно до якого судові витрати на правничу допомогу становлять 24 000, 00 грн.

На підставі наведеного, просила суд хвалити додаткове рішення (постанову), яким вирішити питання про розподіл судових витрат, які позивач понесла у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 24 000, 00 грн.

13 листопада 2023 року на адресу суду від позивача надійшло заперечення на заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 16.11.2023 року представник ОСОБА_2 подав заяву про недобросовісну поведінку сторони під час розгляду справи.

В судове засідання 16.11.2023 року треті особи не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вищевказана заява підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

В даному випадку, позивач у першій заяві по суті спору в суді апеляційної інстанції, а саме у відзиві на апеляційну скаргу, анонсував можливість понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн., а до закінчення судових дебатів завив про намір подати до суду документи на підтвердження понесення таких витрат, що і було зроблено останнім у п`ятиденний термін з дня ухвалення постанови апеляційного суду.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, представником відповідача було подано до суду заяву про недобросовісність поведінки позивача, яка з точки зору сторони відповідача полягала в тому, що заяву про ухвалення додаткового рішення сторона позивача надіслала ОСОБА_2 не на поштову адресу останньої, а до поштового відділення. При цьому таке направлення до відділення передбачає, що повідомлення одержувачу про необхідність з`явитися у відділення і отримати поштове відправлення, пошта здійснює на телефон, номер якого зазначає відправник при відправленні. Незважаючи на те, що в матеріалах справи містяться відомості щодо належних номерів телефонів представників відповідача, представник позивача при здійсненні відправлення зазначив власний номер телефону, що він підтвердив і в ході розгляду заяви в суді апеляційної інстанції. Таким чином з точки зору представника відповідача, формально виконавши вимоги про направлення заяви про ухвалення додаткового рішення та доказів про судові витрати іншій стороні, представник позивача здійснив це таким чином, аби унеможливити отримання такої заяви та документів відповідачем.

Перевіривши вищевказані обставини, колегія суддів апеляційного суду вбачає, що направлення заяви про ухвалення додаткового рішення дійсно було здійснено до поштового відділення відповідача. При цьому в якості номеру телефону, за яким пошта мала повідомити ОСОБА_2 про необхідність отримати відправлення, зазначений номер телефону представника позивача, що дійсно могло ускладнити отримання вказаної кореспонденції відповідачем. В той же час з точки зору колегії суддів дана обставина все ж не може бути підставою для відмови у розгляді і вирішенні зазначеної вище заяви, оскільки незважаючи на вказані дії представника позивача, фактично заява все ж таки була отримана відповідачем до дати розгляду, що надало можливість стороні відповідача подати до суду свою позицію з даного приводу, а саме це є метою встановлення обов`язку попереднього направлення заяви та документів іншій стороні.

Щодо розгляду заяви по суті, колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі прийняти позицію відповідача щодо неналежності доказів понесення витрат на правничу допомогу. Зокрема, не може погодитись апеляційний суд із твердженням щодо відсутності регламентації таких витрат в укладеному між позивачем та її адвокатом договору, оскільки сам договір містить посилання на можливість підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг. До суду було представлено такий акт, в якому наведені опис робіт, проведених адвокатом, час, витрачений на такі роботи, та вартість однієї години надання послуг. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає надані докази належними та достатніми на підтвердження факту надання послуг адвокатом своєму клієнту.

З іншого боку, при розгляді заяви колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із позицією відповідача щодо завищення позивачем розміру таких витрат і їх обґрунтування. Зокрема, сторона позивача зазначала, що адвокатом на ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовкою відзиву було витрачено сім годин. З матеріалів справи вбачається, що фактично в суді апеляційної інстанції обидві сторони по справі займали ті ж позиції, які вони й займали і в суді першої інстанції. За таких умов заявлена стороною позивача тривалість робіт по підготовці представлення до апеляційного суду своєї позиції, яка, як вже було зазначено вище, співпадає з позицією, висловленою в суді першої інстанції, є надмірною та не може вважатися обґрунтованою. У зв`язку з вказаним колегія суддів апеляційного суду вважає, що із заявленого розміру в сім годин, обґрунтованими можна вважати лише три години. Таким чином, зважаючи на відсутність підстав для сумнівів у обґрунтованості заявленого часу, необхідного для прибуття адвоката до суду та участь у судовому засіданні, з точки зору колегії суддів апеляційного суду, належною є сума витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Таким чином заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення. При цьому колегія суддів апеляційного суду вбачає, що в суді апеляційної інстанції по суті спору було відмовлено, а розмір судових витрат здійснюється саме за результатами розгляду справи по суті спору.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько