Справа №333/7165/23
Провадження №2/333/3204/23
06 грудня 2023 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/7165/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 18 червня 2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №411, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Вони не проживають разом, шлюбні відносини припинені. У відповідача власні погляди на життя, будь-яких дій які б свідчили про його бажання повернутися до своєї сім`ї, останній не робить. Відповідач не приймає участі у догляді та вихованні дитини. Шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та відповідача. Після розірвання шлюбу позивачка просить суд повернути їй дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Крім того, позивачка згідно уточненої заяви про стягнення аліментів, просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дочки, посилаючись на те, що добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду.
Позивач, у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.
У судові засідання, призначенні на 16.10.2023 року і 06.12.2023 року, відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача або інших клопотань до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із викладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, прийшов до таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 18 червня 2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), сторони 18 червня 2022 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №411 (а.с.4).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Отже, судом встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 , проживає разом з нею.
Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.
Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.
Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.
На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року клопотання позивачки задоволено, відстрочено їй сплату судового збору у розмірі 1 073,60 гривні, до моменту ухвалення судового рішення у справі.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.
Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд виходить з такого.
Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався.
Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру доходу відповідача. На його утриманні інших осіб, зокрема, дітей, не перебуває.
Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, яка проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з розмірів прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, зважаючи на те, що відповідач є працездатним, на його утриманні інших осіб немає, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останньою повноліття.
Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів.
Загальний розмір витрат щодо оплати судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, складає 2147,20 (1073,60 за вимогу про розірвання шлюбу + 1073,60 за вимогу про стягнення аліментів)
Керуючись ст.51 Конституції України, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 21, 56, 110, 111, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 18 червня 2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що зроблено актовий запис №411, розірвати.
ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України повернути змінене під час реєстрації дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».
Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація України (01601, , м.Київ, вул.Липська, буд.18/5) витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу і стягнення аліментів у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06.12.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков