Постанова

Іменем України

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 760/9726/17

провадження № 61-1170св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Мельник Олексій Васильович, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у складі судді Мазура Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову посилалася на те, що з 06 лютого 2010 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2012 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні.

Фактично шлюбні відносини припинено з серпня 2011 року, з цього часу вони з відповідачем проживають окремо.

Відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з ним та брати участь у його вихованні. Дитина взагалі не знає батька та не має до нього почуттів.

ОСОБА_2 проживає в іншому місті, не виконує батьківських обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні сина, за рік спільного проживання він батьківської турботи також не проявляв.

Відповідач не виконував розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 21 січня 2015 року № 19 про участь у вихованні дитини та порядку побачень з нею. ОСОБА_2 жодного разу не з`явився для зустрічі з сином. Також відповідач не виконує рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року, яким визначено його участь у вихованні сина.

Вона неодноразово направляла листи на адресу служби у справах дітей та на ім`я заступника голови Броварської районної державної адміністрації з проханням вжити заходи реагування до ОСОБА_2 щодо факту його самоусунення від виконання батьківських обов`язків. За результатами розгляду зазначених листів на адресу ОСОБА_2 уповноважені органи направляли запрошення для співбесіди та надання пояснень, однак він від них ухилявся.

Зазначені факти необхідно розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Протягом останніх шести місяців відповідач не сплачує аліментів на дитину.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 30 серпня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2011. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та із урахуванням висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та думки неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, а також, врахувавши висновок органу опіки та піклування та заслухавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 , дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У січні 2023 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Мельник О. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачка вказала неправдиві відомості про те, що відповідач не сплачує аліментів, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла лише за три місяці, у той час, коли відповідач був у зоні проведення АТО.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату 1 500,00 грн на подарунок сину.

Відповідач неодноразово зазначав позивачці, що він готовий збільшити матеріальну допомогу синові, за умови, що буде бачитись із ним частіше.

Позивачка повідомляла суду неправдиві відомості про місце проживання відповідача та про його контакти. Не зазначила, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року у справі № 760/19892/15 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року. Також не зазначила, що виконавчі провадження з виконання рішення про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини були закриті.

Суди не врахували, що відповідач бажає брати участь у виховані сина, зокрема звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участь батька у вихованні дитини (справа № 756/13422/13-ц). Висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим, зроблений за відсутності відповідача, оскільки позивачка приховала контактні дані відповідача, та базується лише на твердженнях позивачки. Крім того, позивачка повідомила сину, що його батьком є не відповідач, а вітчим.

Суди не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 25 листопад 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17;

необґрунтоване відхилення клопотання про приєднання, дослідження доказу, зокрема, квитанції про сплату коштів у розмірі 1 500,00 грн (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України);

встановлення обставин справи, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2023 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Мельник О. В., на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктів 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 11).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2012 року у справі № 2605/8385/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позов задоволено Шлюб між сторонами, зареєстрований 06 лютого 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 181, розірвано (т. 1, а. с. 12).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2012 року у справі № 2605/10091/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року у справі № 2-455/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Згідно з копіями постанов про закінчення виконавчих проваджень від 27 листопада 2017 року ВП № 50176849 та від 13 листопада 2017 року ВП № 52711040 примусове виконання виконавчих листів № 2/760/455/16 та № 760/19892/15 закінчено у зв`язку зі скасуванням судом апеляційної інстанції рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року (т. 1, а. с. 90-91).

Відповідно до довідки з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 26 Шевченківського району м. Києва від 22 лютого 2016 року № 6 ОСОБА_5 прийнятий до закладу у 2013 році. Батько не відвідує дитину, не приводить та не забирає його з дошкільного закладу, не бере участі у батьківських зборах та інших заходах.

З довідки лікаря-педіатра від 24 січня 2015 року випливає, що дитину на прийоми до лікаря приводить мати ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від 05 квітня 2016 року ОСОБА_1 проходить службу в поліції на посаді старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_1 зарекомендувала себе позитивно, юридично грамотна, сумлінний та дисциплінований працівник.

Згідно з характеристикою з місця проживання від 20 січня 2016 року № 9 ОСОБА_1 проживає у смт Велика Димерка. За час проживання зарекомендувала себе позитивно. Працює у правоохоронних органах м. Києва, одна виховує сина.

З акта обстеження житлових умов від 20 січня 2016 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради, випливає, що неповнолітній ОСОБА_3 має окрему кімнату, а також всі необхідні матеріально-побутові речі для нормального проживання та виховання.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 04 грудня 2017 року, наданим Службою у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, відпочинку, навчання.

Відповідно до довідки Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 26 липня 2019 року № 05-545 ОСОБА_2 сплачував на користь ОСОБА_6 аліменти, за період з 01 січня 2015 року до 30 червня 2019 року - у розмірі 57 703,73 грн.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 03 січня 2018 року № 101-40/03, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Комісія з питань захисту прав дитини Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 08 грудня 2021 року № 101-9342/02 також зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року у справі № 756/13422/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визначено ОСОБА_2 участь у вихованні сина ОСОБА_3 в присутності матері ОСОБА_1 під час зустрічей за таким графіком: кожної першої та третьої суботи місяця в м. Києві з 10 год до 12 год (т. 1, а. с. 110).

У матеріалах справи також є:

копія листа Броварської районної державної адміністрації Київської області від 11 березня 2015 року на звернення ОСОБА_1 , згідно з яким на адресу ОСОБА_2 направлено лист з проханням з`явитися до служби у справах дітей для співбесіди та надання пояснень, однак станом на березень від ОСОБА_2 відповідей на надійшло, сам ОСОБА_2 на співбесіду не з`явився (т. 1,а. с. 17);

копія листа служби у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області від 13 березня 2015 року, адресованого ОСОБА_1 про те, що на адресу ОСОБА_2 направлено лист з проханням з`явитися до служби у справах дітей для співбесіди та надання пояснень з приводу невиконання ним розпорядження від 21 березня 2015 року про участь у вихованні дитини, однак станом на березень ОСОБА_2 відповідей не надіслав і на співбесіду не з`явився (т. 1, а. с. 18);

копія листа служби у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області від 17 листопада 2016 року на звернення ОСОБА_1 щодо сприяння зустрічей ОСОБА_2 з малолітнім сином, згідно з яким заявник має звернутись до компетентних органів із заявою щодо перегляду рішення Оболонського районного суду міста Києва, яким визначено участь ОСОБА_2 у вихованні дитини (т. 1,а. с. 19);

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17,від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків стосовного свого сина, а саме: не піклується про його фізичний і духовний розвиток та не спілкується з ним.

Водночас суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково врахували висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, оскільки вони є необґрунтованими.

Проте такі доводи заявника є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій оцінили зазначені докази у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, та встановили, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій встановили упущення відповідача у питанні вихованні дитини, проте не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Водночас у справі суди попередніх інстанцій не встановили неможливість змін у поведінці відповідача як батька дитини у кращу сторону.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Також Верховний Суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно сина.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував квитанцію про сплату коштів у розмірі 1 500,00 грн на подарунок сину, оскільки суд апеляційної інстанції досліджував зазначену квитанцію.

Також безпідставними є посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій врахували неправдиві відомості позивачки про те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, оскільки суди встановили, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі 1 000,00 грн на місяць.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням наведених мотивів Верховний Суд вважає за необхідне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Водночас ОСОБА_2 необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покласти на Службу у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов`язків стосовно дитини.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 1 920,00 грн (960,00 грн + 1 280,00 грн).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Мельник Олексій Васильович, задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і покласти на Службу у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 920,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко