Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1352/20 Головуючий у 1-й інст. Митюк О.В.,
Категорія 76 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Галацевич О.М.

Борисюка Р.М.

при секретарі Чішман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №291/1352/20

за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про виконання зобов`язання по працевлаштуванню, стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у смт. Ружин,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист трудових прав. Просила зобов`язати ФОП ОСОБА_2 працевлаштувати її на посаду продавця чи іншу рівнозначну посаду; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 03.07.2018 по 01.06.2020; заробітну плату з червня по грудень 2020 року; компенсацію за невикористану відпустку; вихідну допомогу при звільненні; середній заробіток за час вимушеного прогулу; моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначила, що з 03 липня 2018 року по 01 червня 2020 року перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 відповідно до трудового договору від 03.07.2018. 01 червня 2020 року її було звільнено з невідомої причини та непрацевлаштовано всупереч вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України, хоча вона є матір`ю трьох неповнолітніх дітей і одинокою матір`ю. Крім того, їй не видана трудова книжка. Заробітну плату за весь час роботи вона не отримувала.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у період з 03.07.2018 по 01.06.2020 позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем відповідно до трудового договору. За цей період була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 108629грн. Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день звільнення не проведений, компенсація за невикористану відпустку не виплачена. Суд не взяв до уваги положення ч.3 ст.184 КЗпП України. Апелянт вважає свій позов обґрунтованим, а вимоги доведеними.

У відзиві ФОП ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 03 липня 2018 року по 01 червня 2020 року ОСОБА_1 працювала у ФОП ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 03.07.2018 на посаді продавця продовольчих товарів та була звільнена відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Як вбачається з оригіналу трудового договору, трудовий договір розірвано 30.06.2020 за згодою сторін. Справжність підпису ОСОБА_1 в графі «розірвання договору» підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи від 23.06.2021 (т.2 а.с.176-179).

Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що на час розірвання трудового договору вона була матір`ю трьох неповнолітніх дітей і мала статус одинокої матері. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Ружинської РДА № 245 від 23.07.2020 матеріальна допомога одинокої матері у період з 01.12.2019 по 23.07.2020 їй не призначалась (т.2 а.с.13).

За таких обставин до спірних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ч.3 ст.184 КЗПП України щодо обов`язкового працевлаштування позивачки після розірвання трудових відносин.

Основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка (ст.48 КЗпП України). Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Позивачка не довела, що трудова книжка зберігається у ФОП ОСОБА_2 . Натомість, вона додала до позовної заяви ксерокопію трудової книжки.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України Про оплату праці виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Даною нормою не заборонено провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах працюючим у цих закладах особам.

Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) ФОП ОСОБА_2 на користь фізичних осіб за період дії трудового договору, працівнику із податковим номером , який прийнятий на роботу 03.07.2018 і звільнений 30.06.2020 ( ОСОБА_1 ), виплачено за 3,4 квартали 2018 року, 1-4 квартали 2019 року, 1-2 квартал заробітну плату в обумовленому трудовим договором розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, а також у 2 кварталі 2020 року на 7215грн. більше, що відповідає розміру компенсації за невикористану під час дії трудового договору відпустку (т.2 а.с.71-79).

Як показала свідок ОСОБА_3 (продавець) позивачка отримувала заробітну плату сама з каси магазину. Це підтверджується записами у зошиті, який знаходився в магазині, окремі з яких були об`єктом дослідження судової почеркознавчої експертизи від 23.06.2021 (т.2 а.с.176-179) і містять підпис ОСОБА_1 .

Крім того, з метою отримання житлової субсидії позивачка подавала до соціальних органів довідку про отриману нею за червень листопад 2019 року заробітну плату (т.2 а.с.80).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачкою не доведено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог ст.ст.116, 117, 184 КЗпП України, а тому позовні вимоги, зокрема похідна вимога про відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню.

Нормами трудового права не передбачено, що відомості про розірвання трудового договору мають бути внесені до обох його примірників і обидва примірники мають бути підписані роботодавцем і працівником. Невидача ФОП наказу про звільнення працівника за наявності дати та підстав розірвання трудового договору, зазначених в п.16, не має правового значення для вирішення даного спору.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: