Справа №478/252/23 пров. №2/478/85/2023
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2023 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло,

В с т а н о в и в:

08 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Казанківської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 лютого 2023 року йому стало відомо, про те, що 16 червня 1994 року його мати, ОСОБА_3 здійснила приватизацію будинку АДРЕСА_1 , при цьому зазначивши його у відповідних документах в якості особи, на чиє ім`я здійснюється приватизація. Так, на момент здійснення його матір`ю приватизації будинку АДРЕСА_1 , він був неповнолітній та не міг усвідомлювати юридичних наслідків таких дій та не бажав їх настання.

В результаті вказаних дій його матері він наразі втратив право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду у зв`язку з тим, що без його безпосередньої участі та волевиявлення орган приватизації Казанківської селищної ради включив його у перелік осіб, що здійснює приватизацію будинку АДРЕСА_1 , про що ухвалив розпорядження №249 від 16 червня 1994 року та видав свідоцтво про право власності на житло від 16 червня 1994 року.

Вважає, що рішення про приватизацію будинку АДРЕСА_1 , було прийнято без його участі, без врахування його особистого інтересу, що у подальшому позбавляє його конституційного права приватизувати законним шляхом будь-яке інше житло. Посилаючись на зазначені вище обставини, просив поновити строк на звернення до суду з даним позовом, визнати частково недійсними та скасувати розпорядження органу приватизації Казанківської селищної Ради народних депутатів від 16 червня 1994 року №249 про видачу ОСОБА_3 та членам її сім`ї свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 , виключивши з нього ОСОБА_2 , та свідоцтва на право власності від 16 червня 1994 року на будинок АДРЕСА_1 , виключивши з нього ОСОБА_2 .

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1

22 травня 2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст.181 ЦПК України, подано до суду письмові пояснення заперечення проти позову, в яких зазначено, що чинним на час приватизації будинку законодавством не було заборонено приватизацію батьками житла в інтересах неповнолітніх дітей, за таких обставин позовні вимоги позивача ОСОБА_2 вважає безпідставними та необґрунтованими. Крім того, подаючи заперечення проти позову просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом пропустив відведений законодавством строк.

Ухвалою суду від 23 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення був повідомлений належним чином. 27 березня 2023 року позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву про можливість слухання справи у його відсутність, заперечень проти задоволення позовних вимог не має.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце його проведення були повідомлені належним чином. 29 березня 2023 року подали до суду заяви про можливість слухання справи у їхній відсутності, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підтримують в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення.

Третя особа ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на пропущення строку позовної давності просив відмовити у задоволені позову.

Вислухавши пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до керівника органу приватизації Казанківської селищної ради з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку займає вона разом з членами сім`ї на умовах найму, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В заяві містяться підписи повнолітніх членів сім`ї (копія) (а.с.49).

До заяви ОСОБА_3 долучила довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, видану Установою по виконанню покарань №93 МВС України, де вказано, що у квартирі (будинку) за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_3 , 1954 року народження, глава родини, дата приписки у квартирі (будинку) 21 листопада 1981 року; ОСОБА_4 , 1973 року народження, син, дата приписки у квартирі (будинку) ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , 1979 року народження, син, дата приписки у квартирі (будинку) 21 листопада 1981 року (копія) (а.с.50).

Відповідно до розрахунку площ квартири (будинку), що приватизуються: загальна площа квартири (будинку) 94.9 кв.м.; кількість мешканців у квартирі (будинку) 3; розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі згідно закону 73 кв.м.; відповідна вартість квартири (будинку) 47450 крб. (94.9х500); доплата 10950 крб. В розрахунку міститься підпис наймача, що приватизує квартиру (будинок) ОСОБА_3 (копія) (а.с.51).

Розпорядженням Органу приватизації Казанківської селищної ради народних депутатів №249 від 16 червня 1994 року, прохання наймача ОСОБА_3 на безоплатну приватизацію квартири (будинку) АДРЕСА_1 задоволено. Вказаним розпорядженням затверджено розрахунок безкоштовної приватизованої площі та зобов`язано орган приватизації видати свідоцтво про право власності на житло (копія) (а.с.52).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Казанківської селищної ради від 16 червня 1994 року, однокімнатний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_3 , та членам її сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальною площею будинку становить 94.9 кв.м., відповідна вартість на момент приватизації 47450 крб. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 16 червня 1994 року №249. Однокімнатний будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної спільної сумісної власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записаний у реєстрову книгу за №371 (копія) (а.с.12).

З повідомлення органу приватизації при Казанківській селищній раді від 21 лютого 2023 року, за вих.№02.03-7/4/5/729, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Казанківським РВ УМВСУкраїни в Миколаїській області 20 лютого 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області приймав участь у приватизації державного житлового фонду 16 червня 1994 року разом з членами сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Гр. ОСОБА_2 разом з членами сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду в повному обсязі (копія) (а.с.34).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кузнецовською с/радою Гаринського району Свердловської області 25 травня 1979 року, серії НОМЕР_3 (копія) (а.с.21).

Згідно довідки №180 від 21 лютого 2023 року, полковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу та працює у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України з 21 жовтня 2019 року до цього часу (копія) (а.с.22).

З договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. від 13 січня 2004 року за №35 вбачається, що між, з однієї сторони - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , які іменовані далі, як дарувальники, та з другої сторони - ОСОБА_1 , який іменований ділі, як обдарований, укладено договір про те, що дарувальники подарували житловий будинок, належний їм на праві приватної спільної сумісної власності, а обдарований прийняв в дар жилий будинок з надвірними спорудами, під номером АДРЕСА_1 . У п.3 договору, зазначено, що жилий будинок, що відчужується, належить дарувальникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 червня 1994 року органом приватизації Казанківської селищної ради Казанківського району, згідно розпорядження №249 від 16 червня 1994 року та, зареєстрованого в Казанківському бюро технічної інвентаризації 14 вересня 1994 року в реєстрову книгу №1 під реєстровим №25 (копія) (а.с.69-70).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЯАА №040168, виданого 13 січня 2004 року Казанківським бюро технічної інвентаризації, за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. від 13 січня 2004 року за №35, зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (копія) (а.с.71), що підтверджується Інформаційно довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 березня 2023 року №325883017 (а.с.82-83).

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Станом на час подання до органу приватизації заяви ОСОБА_3 про передачу їй та членам її сім`ї в приватну власність квартири (будинку) та видачу розпорядження про приватизацію вказаної квартири (будинку) приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 10, 11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як зазначено в п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п.п.18, 20, 21, 23, 24, 26 даного Положення, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (ст.78 Кодекс про шлюб та сім`ю України, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.13 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин) неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Проте вони вправі самостійно учиняти дрібні побутові угоди. Вони також вправі самостійно розпоряджатися своєю заробітною платою (заробітком) або стипендією, здійснювати авторські або винахідницькі права на свої твори, винаходи, раціоналізаторські пропозиції і промислові зразки, права на свої відкриття, але при наявності достатніх підстав орган опіки і піклування може обмежити їх в праві самостійно розпоряджатися своєю заробітною платою (заробітком) або стипендією.

Частиною 1 ст.48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

У розумінні положень наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16 (провадження №11-439апп18)).

Захисту підлягає лише порушене, невизнане право чи законний інтерес особи. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №571/1168/17 (провадження №61-8227св21), від 21 липня 2021 року у справі №296/3367/18 (провадження №61-16274св19) та інші).

Як встановлено судом позивач станом на час приватизації був неповнолітнім. Він проживав та був зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, виданої Установою по виконанню покарань №93 МВС України (а.с.50).

Його мати ОСОБА_3 , діючи у власних інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини (позивача ОСОБА_2 ), як законний представник дитини, звернулася до керівника органу приватизації Казанківської селищної ради з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність займаної квартири (одноквартирного будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Органу приватизації Казанківської селищної ради народних депутатів №249 від 16 червня 1994 року, передано у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_3 , та членам її сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одноквартирний будинок, який розташований по АДРЕСА_1 та видано Свідоцтво про право власності на житло від 16 червня 1994 року.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 як член сім`ї наймача ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав станом на 1994 рік за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах брав участь у приватизації, і така враховувала потреби та норми житлової площі неповнолітнього на той час позивача.

Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки. Відтак, приватизація даної квартири (одноквартирного будинку) здійснена відповідно до вимог чинного на час її проведення законодавства і підстави для визнання недійсними та скасування Розпорядження Органу приватизації Казанківської селищної ради народних депутатів №249 від 16 червня 1994 року в частині участі у приватизації ОСОБА_2 , та Свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1994 року, виданого Органом приватизації Казанківської селищної ради, відсутні.

Що стосується доводів позивача ОСОБА_2 про те, що така приватизація відбулася без його згоди, наміру на приватизацію він не мав, згоди на приватизацію він не давав, то такі також не можуть бути підставою для визнання її недійсною з огляду на наведені вище норми права щодо часткової цивільної дієздатності осіб, які не досягли вісімнадцяти років, та повноважень на прийняття рішення щодо приватизації житла батьками за неповнолітніх членів сім`ї. Матір ОСОБА_3 , відповідно до вимог до діючих на той час норм цивільного і сімейного права, діяла в його інтересах як законний представник і його згода не була потрібна. Враховуючи, що позивач на час приватизації був зареєстрований та проживав за адресою своєї матері, а відтак будь-які підстави вважати, що матір діяла всупереч інтересам дитини, у суду відсутні. Крім того, подання окремої письмової згоди законного представника неповнолітньої дитини щодо його згоди на приватизацію житла за малолітньою особою жодним нормативно-правовим актом передбачене не була.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.06.2023 року.

Суддя І.П. Сябренко