Справа № 367/6314/21
Провадження №2/367/1882/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В заяві зазначає, що на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2007 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області, згідно розпорядження від 18 грудня 2006 року № 310, зареєстрованого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2007 року в книзі 43-499, номер запису: 231, реєстраційний номер: 17816330 та договору дарування 4/5 частин квартири посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копиловою В.О. 20 жовтня 2011 року за реєстровим № 1519 йому належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 17816330 від 05.08.2021 року, свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2007 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області та договором дарування 4/5 частин квартири посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копиловою В.О. 20 жовтня 2011 року за реєстровим № 1519. Відповідно до рішення №552-8-VII Ірпінської міської ради Київської області від 18 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць м. Ірпеня, що підлягають перейменуванню на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістинного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» перейменували АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради від 05.08.2021 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (брат) та він ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати). Відповідач ОСОБА_2 , є його братом, та колишнім власником 1/5 частини квартири, ще 06 серпня 2009 року він свою частку квартири подарував ОСОБА_3 . Після укладання вищезазначеного договору відповідач з реєстраційного обліку не знявся. З 2009 року відповідач в квартирі не проживав та не з`являвся, не оплачує комунальних послуг. Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує його право на вільне розпорядження і користування своїм майном, оскільки в квартирі відповідач не проживає, житлом не користується, не бере участь в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг. При цьому, він позбавлений можливості оформити субсидію. Намагався вирішити дане питання мирним шляхом, але це виявилося не можливим, у зв`язку з чим, реалізовуючи своє право на захист, вимушений звертатися до суду з даним позовом з метою зняття відповідача з реєстраційного обліку, так як дії відповідача порушують його законні права та інтереси Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати на його користь.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду представник позивача адвокат Котар С.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2007 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області, згідно розпорядження від 18 грудня 2006 року № 310, зареєстрованого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2007 року в книзі 43-499, номер запису: 231, реєстраційний номер: 17816330 квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в рівних частках.

Згідно договору дарування 1/5 частини квартири від 06 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуванню), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копиловою В.О. за реєстровим № 596, дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла у дар 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 .

Згідно договору дарування 4/5 частин квартири від 20 жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з одної сторони (дарувальники) та ОСОБА_1 (обдаровуваним), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копиловою В.В. за реєстровим № 1519 дарувальники подарували, а обдаровуваний прийняв у дар 4/5 частини квартири АДРЕСА_3 .

Отже, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 , даний факт підтверджено і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 17816330 від 05.08.2021 року.

Відповідно до рішення №552-8-VII Ірпінської міської ради Київської області від 18 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць м. Ірпеня, що підлягають перейменуванню на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» перейменували АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3695 від 05.08.2021 року виконавчого комітету Ірпінської міської ради за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 (брат) ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 27 листопада 2019 року депутата Немішаївської селищної ради Шевченка А.М. вбачається, що ОСОБА_2 , 1973 року народження, дійсно проживає квартирі АДРЕСА_4 , але зареєстрований за іншою адресою.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин, позов про визнання відповідача такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн. При цьому додає копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 024 від 06 серпня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Світлана Котар» в особі керуючого бюро адвоката Котар Світлани Володимирівни, згідно якого клієнт доручає, а адвокатське Бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та умовах передбачених даним договором. Згідно п. 2.1. договору Адвокатське бюро н підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: п.2.1.1. представництво інтересів клієнта здійснюється в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, а також в усіх без виключення державних та недержавних органах, судах всіх інстанцій та юрисдикціяй із усіма без виключення процесуальними правами, наданими стороні п справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП та КАС. Згідно п. 4.5. договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. Згідно п. 4.1. договору вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги . Вигляд розрахунків за послуги - безготівковий та готівковий. Згідно п. 4.2. договору оплата безготівкова за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку від Адвокатського бюро.

В матеріалах справи міститься також копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2563 від 16 липня 2018 року та ордеру серія АЕ № 1088057 від 25 серпня 2021 року. В поданому договорі не зазначено який об`єм робіт виконаний адвокатом, саме по справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Також, додано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 0018 від 06.08.2021р. в якій зазначено, що прийнято від ОСОБА_1 згідно договору № 024 від 06.08.2021р. п`ять тисяч грн.

Суд приходить до висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн є неспівмірною, зокрема, зі складністю справи та виконаними роботами (поданим до суду позовом який оформлений на чотирьох аркуша, два з яких містить норми законів України). Крім того, суд звертає увагу на те, що представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу не надано детального опису виконаних робіт, кількість витрачено часу та вартість послуг з надання правової допомоги.

На необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат неодноразово звертав увагу Верховний Суд.

Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн. за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 72 ЖК України, ст. 316, 319, 391 ЦК України, ст. 4, 141,142, 247, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 908,00грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза