КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №373/1972/22 Головуючий у 1 інстанції: Свояк Д.В.
провадження №22-ц/824/6483/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Білич І.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 244 386 грн 22 коп. за кредитним договором №К3PWAN04185765 від 11.05.2007 року.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки правові підстави для застосування п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України відсутні. Вказаною нормою процесуального права передбачена підстава відмови у відкритті провадження по справі у разі наявності рішення у справі зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що 29.10.2020 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області по справі №373/759/20 ухвалено рішення, яким у задоволенні позову банку до ОСОБА_1 відмовлено. Дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2022 року.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предмет спору у справі

№373/759/20 і у справі №373/1972/22 не є ідентичними, оскільки у справі №373/759/20 відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.05.2007 року станом на 15.05.2020 року.

Проте, у справі №373/1972/22 позивач звернувся про стягнення індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки ухвалене рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 24.07.2012 року, яким звернуто стягнення на предмет застави, не виконане.

Тому, вважає відсутніми підстави для застосування п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 29.10.2020 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у справі №373/759/20 між тими самими сторонами, про той самий предмет.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.186, 187 ЦПК України суддя після одержання позовної заяви до відкриття провадження у справі з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст.175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Пунктом 3 ч.1 ст.186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми спори є тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли спори повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного з цих чинників перешкоджає відмові у відкритті провадження у справі з підстав, що передбачені п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до змісту наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тобто ідентичними є склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні суду вже знаходиться цивільна справа №373/759/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

Тобто, в провадженні суду вже знаходиться справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження.

Проте, у справі №373/759/20 сторони є відмінними від даної справи №373/759/20.

Крім того, у даній справі №373/759/20 позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася у відповідача від 10.05.2012 року до 20.02.2021 року у розмірі 244 386 грн 22 коп., в той час як у справі №373/759/20 АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання щодо заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 15.05.2020 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що в провадженні суду вже перебувала справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження, є безпідставним.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», скасування ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: