Провадження № 2/466/2583/23
У Х В А Л А

11 грудня 2023 року Шевченківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Зими І.Є.

з участю секретаря Колодій Я.П.

розглянувши клопотання представника позивача ТзОВ «Бізнес позика», Мишевської Н.М., про витребування доказів у справі за позовом Товариства з обмеженею відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и в:

15.11.2023р. ТзОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 144 957,72 грн.

Ухвалою судді від 20.11.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд призначено на 11.12.2023р.

Представник позивача при подачі позову, заявила клопотання про витребування в АБ «УКРГАЗБАНК» інформації, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 21.09.2020 року по 02.11.2023 року включно.

В судове засідання учасники процесу не з`явились.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В силу положень ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

В обгрунтування поданої заяви представник позивача посилається на те, що запитувана інформація має доказове значення у справі, оскільки витребовується для підтвердження пред`явлених вимог, з метою правильного вирішення справи.

Однак, справи про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, суд розглядає в порядку окремого провадження, що передбачено п.11 ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Розгляд вказаних заяв проводиться із додержанням вимог ст.ст. 347-350 ЦПК України, за наслідками чого суд ухвалює вмотивоване рішення, а не як окреме клопотання при відкриття провадження у справі.

Окрім того суд звертає увагу, що відповідно до ч.1ст.1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ч.1ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація що до діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди .

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Розкриття банківської таємниці за рішенням суду, можливе виключно внаслідок судового розгляду цивільних справ за правилами глави 12 розділу IV ЦПК України і саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну потребу в розкритті такої інформації.

Відповідно до ст. 348 ЦПК України, у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Вказаних вимог закону представником позивача не виконано.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в заяві відсутні обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю. А саме, позивач не вказує в заяві відомості стосовно конкретно визначеної дати або конкретного проміжку часу зняття коштів, номеру рахунку, призначення платежу, що свідчить про недотримання вимог заяви відповідно до ст. 348 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.259,260,261 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні клопотання представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика», ОСОБА_2 про витребування в АБ «УКРГАЗБАНК» інформації, що містить банківську таємницю у справі за позовом Товариства з обмеженею відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: І. Є. Зима