Ухвала

13 червня 2023 року

м. Київ

справа № 297/2077/22

провадження № 61-7979ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області

від 30 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2022 року скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 175, 2 кв. м, житловою площею 120,4 кв. м та допоміжною (підсобною) площею 54, 8 кв. м в АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на частину вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вирішено питання розподілу судових витрат.

19 травня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 11 квітня 2023 року (повний текст складено 21 квітня 2023 року).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05 квітня 2018 року в справі Zubac v.Croatia, № 40160/12 вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справах

«Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», «Шамоян проти Вірменії»).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За змістом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування - ціна позову визначається вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що позовні вимоги у розглядуваній справі спрямовані на визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, вартість якої, згідно технічного паспорту від 06 травня 2022 року становить 429 259 грн.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що ціна позову у справі становить 429 259 грн.

Таким чином ціна позову у справі № 297/2077/22 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн, де 2 684 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода відповідача із оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційним судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 1985 по 2022 рік. Будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано за договором купівлі-продажу від 13 липня 1988 року під час шлюбу сторін, після чого, також під час шлюбу, здійснено його перебудову та покращено стан.

В подальшому на підставі рішення виконкому Берегівської районної ради

від 12 грудня 1990 року за № 277 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння та в той же день здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, спрямовані на переоцінку доказів у справі та доведення того, що спірне майно є об`єктом самочинного будівництва, а тому не могло бути поділено між колишнім подружжям.

Натомість встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року в справі № 297/2077/22.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников