Справа №: 398/5077/23
провадження №: 2/398/2530/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" грудня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді -Дубровської Н.М.

з участю секретаря судового засідання -Баранник Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Олекксандрії в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою у справі він перебував в шлюбі з 14 листопада 2009 року, який було розірвано 01.11.2011 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу вони домовились, що син буде проживати разом з ним. Близько п`яти років син проживав з його батьками, а зараз проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Його батьки постійно допомагають йому у вихованні сина. Вони з сином проживають у двокімнатній квартирі, у сина є свою кімната, він забезпечений всім необхідним для його проживання, навчання та розвитку. Позивач постійно відвідує школу, шкідливих звичок немає, контролюю навчальний процес, має постійний заробіток та роботу, між ним та сином склались дружні відносини. Відповідачка проживає в будинку, де немає нормальних житлових умов. У неї є ще троє малолітніх дітей, вона не працює, живе за рахунок соціальної допомоги, вона втратила інтерес до сина ОСОБА_4 , не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, не підтримує з ним ніяких відносин, хоча він не чинить ніяких перепон. Таким чином, вважає, що проживання з ним буде позитивно впливати на здоров`я, навчання та духовний розвиток дитини.

Ухвалою судді Олександрійськогоміськрайонного суду Кіровоградської області від 10.11.2023 відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, а саме щодо того, щоб її син ОСОБА_4 проживав разом з батьком ОСОБА_1 .

Третя особа, свого представника до суду не направила, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно характеристики Голови правління ОСББ «Вуглинка» ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яке йому належить, за час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, в побуті доброзичливий, чуйний, підтримує добрі стосунки у спілкуванні з сусідами.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання відповідача, ОСОБА_5 проживає разом з батьком , умови проживання добрі, дитина має окрему кімнату, в кімнаті є шкільний стіл, комп`ютер, шафа, диван, іграшки, завжди чисто, охайно, ОСОБА_4 доглянутий, урівноважений. При спілкуванні виявляє бажання жити з батьком.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 повернуто стягувачу

Згідно довідки, виданої директором гімназії №6 Олександрійської міської ради ОСОБА_7 проживає з батьком, батько слідкує за зовнішнім виглядом сина, контролює навчальний процес, успіхи дитини, реагує на зауваження класного керівника, відгукується на прохання.

На час звернення до суду позивач працює у ФОП ОСОБА_8 , працює в салоні з 2000 року, до роботи відноситься добросовісно, в колективі з колегами добрі стосунки, охайний, слідкує за порядком

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина 1). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.(частина 4)

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.1.ст. 161 СК України , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини суд крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлює та надає належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримується балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивачем ОСОБА_1 за своїм місцем проживання створені належні умови для проживання, виховання та розвитку сина.

ОСОБА_5 тривалий час, постійно проживає разом з батьком в м. Олександрії, де навчається та відвідує гуртки. Позивач має власну облаштовану квартиру, постійне місце роботи та достатній рівень доходів для утримання дитини.

На час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на нього.

Відповідач визнає позов в повному обсязі та не заперечує щодо того, щоб син проживав разом з батьком.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на рівність прав батьків щодо дитини, існування між ними суперечностей з приводу участі відповідача у його вихованні, враховуючи, що батьки не змогли забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд, з огляду на встановлені у справі обставини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком.

Крім того, суд зазначає, що, що мати дитини, яка беззаперечно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має права та обов`язки щодо дитини нарівні з батьком незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з батьком не призведе до обмеження вищевказаних прав відповідача.

Також, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з сином, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, ст.19, 141, 150, 155, 157,160, 161, 171 СК України, ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дубровська Н.М.