Справа № 135/415/23
Провадження № 2/135/171/23
У Х В А Л А

іменем України

12.06.2023 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Нікандрова С.О., секретар судових засідань Таран Ю.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Бодачевського Р.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Анісімової А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину.

1. 17 травня 2023 року від позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бодачевський Р.В. та позивач ОСОБА_1 підтримали заявлене клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, представник пояснив, що для правильного вирішення справи по суті є необхідність у визначенні факту завдання позивачу моральної шкоди відповідачем та розміру грошової компенсації моральної шкоди.

Представник відповідача адвокат Анісімова А.М. та відповідач ОСОБА_2 заперечували проти задоволення клопотання про призначення експертизи мотивуючи тим, що відповідач не заперечує факту спричинення позивачу моральної шкоди, а розмір грошової компенсації за спричинені моральні страждання входять до предмету доказування у справі й визначається судом та не потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Обговоривши заявлене клопотання, заперечення на клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок вчинення злочину.

Згідно з ч.2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Дульський проти України» (заява №61679/00) експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Згідно статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з і протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або і юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведені положення ст.23 ЦК України, визначення розміру моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам належить до компетенції суду.

Згідно пунктів 6.3., 6.4. розділу 6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.02.2023 № 661/5) психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Метою психологічної експертизи щодо моральної шкоди є встановлення наявності чи

відсутності моральних страждань внаслідок протиправних дій або бездіяльності інших осіб; причинного зв`язку між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями; встановлення, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах; визначення інтенсивності, глибини та тривалості страждань.

Щодо рекомендацій встановлення розміру компенсації моральної шкоди висновки психолога носять імовірний характер та є науковою рекомендацією для визначення можливого розміру компенсації моральної шкоди судом.

Тобто, питання, яке просить поставити позивачка на вирішення експерта (Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) внаслідок дій ОСОБА_2 , яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України? Якщо ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода), то який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?) стосується саме визначення розміру компенсації моральної шкоди та висновки психолога з цього питання будуть носити імовірний характер та не будуть мати правового значення для вирішення спору, адже, розмір грошової компенсації за спричинені страждання входять до предмету доказування у справі й визначається судом у кожному конкретному випадку на засадах виваженості та розумності, що не потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

За змістом ч.1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Заявлена експертиза заперечується іншою стороною у справі і до переліку обов`язкових видів експертиз не відноситься.

Призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №372/4412/15-ц, який суд враховує в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.4 ст.263 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової психологічної експертизи - відмовити.

2. 17 травня 2023 року від позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бодачевський Р.В. та позивач ОСОБА_1 підтримали заявлене клопотання про долучення доказів.

Представник відповідача - адвокат Анісімова А.М. та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання позивача про долучення доказів, посилаючись на те, що представником позивачів пропущено строк, протягом якого сторона має право звертатися з відповідними клопотанням.

Обговоривши заявлене клопотання, заперечення на клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В силу вимог частини першої, другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна

містити, зокрема: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або у іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою,

яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №5/452/06 та від 21.02.2019 у справі №911/4590/13.

В аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бодачевський Р.В. пояснив причини пропуску строків на подачу доказів тим, що зі змісту відзиву на позов, позивачем було з`ясовано, що відповідач не погодилася з розміром моральної шкоди, визначеної позивачем, та посилалася на відсутність можливості сплати моральної шкоди у зв`язку з перебуванням на її утриманні дітей. Після цього представником позивача зроблений відповідний адвокатський запит щодо отримання інформації про одержані відповідачем доходи, та після отримання цієї інформації він вважає за необхідне доповнити матеріали цивільної справи даними про перебуванні на утриманні у позивача дітей та доказами про доходи відповідача, які підтверджують можливість сплати нею моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем процесуальних строків для подання доказів, суд враховує, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, подана до суду 12 квітня 2023 року, у позовній заяві не зазначено, які саме докази та з яких причин неможливо подати суду разом з позовною заявою, згідно додатків до позову окремих заяв (клопотань) з процесуальних питань позивачем подано не було.

На момент подачі позову представником позивача адвокатом Бодачевським Р.В. не вживалося жодних заходів з метою витребування доказів щодо майнового стану відповідача.

Оцінюючи доводи представника позивача, суд зазначає, що очевидним є те, що на момент подачі позову, свідоцтва про народження дітей та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, щодо яких заявлено клопотання, на момент подачі позову були наявні в розпорядженні позивача, проте не були долучені до позову.

Будь-яких доказів існування поважних причин, які б перешкодили позивачу реалізувати свої права у встановлений судом строк (для подання доказів), суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду клопотання позивача ОСОБА_1 від 15.05.2023 про долучення доказів, оскільки зазначене клопотання подано з порушенням процесуальних строків, визначених частиною другою статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, та за відсутності поданого до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку разом з доказами, які беззаперечно свідчать про наявність обставин, що перешкодили позивачу своєчасно звернутись до суду з клопотанням про долучення доказів.

3. 12 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла заява про встановлення додаткового строку для подання доказів та клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Анісімова А.М. та відповідач ОСОБА_2 підтримали заяву та клопотання про долучення доказів.

Представник позивача - адвокат Бодачевський Р.В. та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви позивача про встановлення

додаткового строку для подання доказів з огляду на її необґрунтованість, та просили залишити клопотання про долучення доказів без розгляду, оскільки докази подані з пропуском процесуального строку, та не є належними доказами у справі.

Обговоривши заявлене клопотання, заперечення на клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В силу вимог частини першої, третьої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно пункту 6 частини третьої статті 178 ЦПК України відзив на позов повинен містити серед іншого перелік документів та інших доказів, що подаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Отже, положення ЦПК України спрямовані на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів.

Крім того, згідно статті 77 ЦПК України належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Надаючи оцінку аргументам відповідача, які зазначені в заяві про встановлення додаткового строку для подання доказів і клопотанні про долучення доказів, суд враховує, що відзив на позов ОСОБА_2 поданий до суду 04 травня 2023 року, у відзиві на позов не зазначено, які саме докази та з яких причин неможливо подати суду разом з відзивом, згідно додатків до позову окремих заяв (клопотань) з процесуальних питань (в тому числі щодо надання додаткового строку для подання доказів) подано не було, а на момент подачі відзиву на позов представником позивача адвокатом Анісімовою А.М. не вживалося жодних заходів з метою витребування доказів. Лише 24.05.2023 року, після отримання від позивача клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, представник відповідача звернулася з адвокатським запитом щодо отримання додаткової інформації щодо майнового стану позивача, що не може бути поважною причиною для встановлення додаткового строку для подання доказів.

Крім того, в заяві про встановлення додаткового строку для подання доказів та клопотанні про долучення доказів відповідач не обґрунтувала, яким чином майновий стан позивача може вплинути на визначення судом розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для подання доказів слід відмовити, а клопотання відповідача ОСОБА_2 від 10 червня 2023 року про долучення доказів слід залишити без розгляду, оскільки воно подано з порушенням строку, встановленого законом, за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 76, 81, 83, 126, 127, 102- 104, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи - відмовити.

Клопотання позивача ОСОБА_1 від 15.05.2023 про долучення доказів залишити без розгляду.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі - відмовити.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 від 10 червня 2023 року про долучення доказів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Відповідно до вимог ст.353 ЦПК України ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений 13.06.2023.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О. Нікандрова