ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2023 року

м. Харків

справа № 643/3767/23

провадження № 22ц/818/2160/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представниця позивача ОСОБА_3 ,

відповідачка ОСОБА_4 , представник відповідачки ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року в складі судді Крівцова Д.А.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відібрання малолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказав, що вперше інформація про родину надійшла у червні 2020 року у зв`язку з тим, що старшу дитину на підставі акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 15 червня 2020 року о 01:30 годині було доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна лікарня № 18» Харківської міської ради. Зі слів малолітньої дитини було з`ясовано, що мати на роботі, постійно залишає її в нічний час саму дома, дитина загубила ключі та не змогла потрапити до житла. 16 червня 2020 року відповідачка звернулась до служби у справах дітей з питанням щодо повернення дитини. Отримала відповідні роз`яснення та запити щодо проходження обстеження у нарколога, психіатра та отримання характеристики від дільничного інспектора поліції. Протягом місяця ОСОБА_4 зібрала необхідні документи. Проте, під час обстеження квартири відповідачки 13 липня 2020 року було встановлено, що в квартирі не дотримуються санітарно-гігієнічних норм, не створено умов для повернення дитини. Наступного разу за результатами відвідування 20 липня 2020 року встановлено, що відповідачка прибрала в квартирі та створила умови для проживання дочки з нею. За наслідками проведеної профілактично-роз`яснювальної роботи з матір`ю дитину було повернуто на спільне проживання та виховання і поставлено на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

Наступного разу інформація про родину надійшла 05 червня 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» у зв`язку з тим, що до вказаного закладу на підставі акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я о 00:50 годині знову було доставлено ОСОБА_1 . Зі слів малолітньої дитини з`ясовано, що вона була одна дома, відчула запах диму та почула, як у двері стукає сусідка, після чого вийшла з квартири. ОСОБА_4 знову звернулась із заявою щодо повернення дитини, до якої додала пакет необхідних документів, та зазначила, що зрозуміла ситуацію і погоджується співпрацювати із соціальними службами для недопущення в подальшому подібних випадків неналежного виконання батьківських обов`язків. За наслідками проведеної роботи у кінці жовтня 2021 року дитину було повернуто відповідачці. При цьому, наголошено на неприпустимості неналежного виконання батьківських обов`язків в подальшому та роз`яснено положення чинного законодавства України щодо прав та обов`язків батьків.

Як стало відомо з інформації Харківської загальноосвітньої школи № 104, ОСОБА_4 разом з дитиною після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та запровадження воєнного стану мешкала у м. Люботин.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 народила молодшу дочку ОСОБА_2 .

Вказав, що 10 січня 2023 року до нього надійшло усне анонімне повідомлення за телефоном про те, що відповідачка разом з двома малолітніми дітьми повернулась з евакуації до свого житла, в якому ймовірно проводяться ремонтні роботи, у зв`язку з чим стан житла не дозволяє жити в ньому дітям.

На підставі вказаної інформації 11 січня 2023 року організовано вихід групи негайного реагування на повідомлення стосовно жорстокого поводження з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відвідування відповідачку застали біля будинку, коли вона мала намір піти з дому. У цей час її діти перебували в квартирі без догляду. Відповідачка намагалась перешкодити у відвідуванні житла, пояснюючи, що родина фактично не повернулась з евакуації. Проте ця інформація була спростована мешканцями під`їзду. Після проведеної співбесіди та роз`яснення чинного законодавства доступ до житла було надано. На момент відвідування квартира була захаращена будівельними матеріалами. У кімнаті та кухні купами розкидані брудні речі, відсутні продукти харчування, все покрито цементним пилом. Санвузол не обладнаний, відсутні спальні місця. Після огляду дітей лікарем-педіатром було встановлено, що старша дитина хвора на педикульоз, а її молодша сестра має діатез та опрілості пахової зони. За наслідками відвідування квартири та огляду дітей складений протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища. Дітей госпіталізовано до лікарні для медичного обстеження і лікування та поставлено на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах.

Зазначив, що відповідачці під час особистого прийому 31 січня 2023 року вчергове роз`яснено чинне законодавство та повідомлено, що у зв`язку із систематичним ухиленням від виконання батьківських обов`язків питання про повернення дітей на спільне проживання та виховання буде вирішуватись у судовому порядку. Відповідачка зволікає з підготовкою документів на підтвердження наявності безпечних умов проживання дітей та щодо її спроможності у подальшому належним чином виконувати батьківські обов`язки. Зокрема, не надає доступу до житлового приміщення для проведення обстеження умов проживання.

Також встановлено, що ОСОБА_4 зняла з реєстрації місця проживання себе та ОСОБА_1 . На даний час ані мати, ані діти не мають зареєстрованого місця проживання, незважаючи на те, що вказана вище квартира перебуває у власності відповідачки.

Вказав, що ОСОБА_4 майже не підтримує зв`язок із закладом освіти у 2022/2023 навчальному році. Відповідачка змінила номер телефону, не відповідає на телефонні дзвінки класного керівника дочки, батьківські збори не відвідує, на контакт із закладом освіти не виходить.

Зазначив, що дітей після проведеного лікування було тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу.

Вказав, що з ОСОБА_4 після вилучення дітей проводились профілактичні бесіди. Їй запропоновано надання послуг соціального супроводу. Проте вона неохоче спілкується з фахівцями. У ході відвідування місця проживання родини 22 лютого 2023 року встановлено, що в квартирі проведений ремонт санвузла, підключене водопостачання, триває ремонт на кухні, встановлений газовий лічильник, проте у квартирі та на кухні безлад, розкидані речі, місця для сну та розвитку дітей не облаштовані. У подальшому неодноразово здійснювались виходи за місцем проживання родини, однак двері ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки відповідачка також не відповідала, сама на зв`язок не виходила.

З інформації медичних закладів, де діти перебували на обліку, встановлено, що мати дітей не в повному обсязі виконувала рекомендації лікарів.

За місцем роботи ОСОБА_4 характеризована як посередній фахівець, що свої посадові обов`язки виконувала не сумлінно.

З інформації, наданої управлінням поліції, встановлено, що 31 березня 2019 року зафіксовано факт недбалого ставлення ОСОБА_4 до виконання батьківських обов`язків, а саме вона загубила дочку ОСОБА_8 на дитячому майданчику. Також в управлінні перебували матеріали від 18 червня 2021 року щодо недбалого ставлення ОСОБА_4 до батьківських обов`язків, у зв`язку з чим складено адміністративний протокол від 07 липня 2021 року. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року у справі № 644/6236/21 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей та піддано стягненню у вигляді попередження.

Зазначив, що наразі відповідачка не здійснила дій щодо повернення дочок, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Мати своїми діями і поведінкою наражає своїх дітей на небезпеку, що загрожує життю та здоров`ю, що підтверджується неодноразовими фактами вилучення дітей та протоколами про адміністративні правопорушення. У зв`язку з чим вважає за доцільне відібрати дітей без позбавлення відповідачки батьківських прав.

Просив прийняти рішення про відібрання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_4 судовий збір, пов`язаний з розглядом справи.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради задоволено; відібрано малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від їх матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав та стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2 484,00 грн.

Окремою ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року зобов`язано Салтівську окружну прокуратуру м. Харкова, Харківське районне управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області провести дослідження фактів, повідомлених ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо застосування до неї фізичного насильства з боку матері ОСОБА_4 та надати суду відповідь про вжиті ними заходи в строк до 22 вересня 2023 року.

На вказане рішення суду ОСОБА_4 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Судом не враховано, що вона не може постійно перебувати вдома з дітьми, оскільки їй потрібно виходити на роботу та до магазину. У січні 2023 року вона з дітьми тільки повернулась з евакуації до м. Харкова, та у квартирі дійсно з метою створення належних умов для проживання дітей проводились ремонтні роботи, які наразі вже завершено. На час ремонту вона винаймала житло для себе та дітей, у якому також проводився огляд умов проживання, і умови проживання не були визнані незадовільними. Фахівці служби ігнорували її неодноразові прохання щодо проведення обстеження квартири з метою прискорення процесу повернення дітей. 07 червня 2023 року фахівцями служби у справах дітей зроблено повторний вихід для обстеження умов проживання, за результатами якого встановлено, що квартира з усіма зручностями, обладнані місця для дітей, санітарний стан житла задовільний. Ще 31 березня 2023 року ОСОБА_1 власноруч написала про свої побажання проживати разом зі своєю сестрою та матір`ю вдома та скаржилась на співробітника Служби у справах дітей, яка змусила її підписати згоду на проживання у дитячому будинку. У висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дітей йдеться про сім`ю « ОСОБА_9 », які жодним чином не пов`язані з її родиною, висновок є формальним та шаблонним. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року у справі № 644/895/23 закрито провадження щодо неї у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП, та встановлено, що її діти мають все необхідне, нагодовані, старша дочка займається у музичній школі, брала участь у конкурсах, має відзнаки. Про місце перебування своїх дітей вона дізналась лише з позовної заяви, оскільки співробітники Служби у справах дітей ухилялись від надання їй такої інформації. Її дочка ОСОБА_8 захворіла на педикульоз саме під час перебування у дитячому будинку, та замість використання сучасних засобів тимчасовий опікун поголив її, в результаті чого дитина зазнала моральних страждань та фізичної шкоди своєму вигляду. Вона намагається здійснювати виховання дитини та вимагає від неї виконання правил поведінки, а у дитячому будинку сімейного типу такого виховання не проводиться. Старша дочка перебуває у такому віці, коли потрібний саме батьківський нагляд, виховання та любов матері. Вона опікувалась станом здоров`я дітей, що підтверджується інформацією дитячої поліклініки від 07 липня 2021 року. На виконання вимог Служби у справах дітей вона уклала договір та проводить відповідну соціальну роботу щодо підвищення батьківського потенціалу у Харківському міському центрі соціальних служб «Довіра». Справу розглянуто Московським районним судом м. Харкова з порушенням правил підсудності, оскільки її місце проживання зареєстровано в Індустріальному районі м. Харкова, отже справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Харкова.

23 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. Зазначив, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

07 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи акту обстеження умов проживання від 06 грудня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 проживає у квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації. Ця квартира є її власністю. В квартирі ніхто не зареєстрований. Вона однокімнатна, знаходиться на п`ятому поверсі п`ятоповерхового будинку з усіма зручностями. В квартирі незакінчений ремонт. У одній із кімнат відсутнє світло. Зі слів ОСОБА_4 електрику буде зроблено. Для дітей є окремі ліжка, іграшки та речі. В приміщенні є необхідні меблі та побутова техніка. Це клопотання задоволено.

11 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 на її представника надійшло клопотання про долучення до матерілів справи копій документів, що підтверджують її право власності на квартиру, яке задоволено.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 наполягала на задоволенні апеляційної скарги та пояснила, що діти сумують за нею та дуже хочуть додому. Їй дозволено один раз на місяць відвідувати дітей. Її дочку змусили сказати, що їй краще в прийомній родині. Наразі ОСОБА_4 працює. Її заробітна плата складає 8 000,00 грн. Вона проживає в квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації, яка належить їй на праві приватної власності. До суду ОСОБА_4 надала копії документів, які підтверджують, що дійсно ця квартира є її власністю.

В свою чергу представниця Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Вважала, що є всі підстави для відібрання дітей від ОСОБА_4 . Представниця зазначила, що окрім консультативних порад ОСОБА_4 , поставлення її сім`ю на облік як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах, відібрання дітей, будь-яких дій, наприклад, щодо надання матеріальної допомоги позивач не здійснював.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відібрання дітей у ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дітей, враховуючи позицію старшої дочки, дані щодо застосування відповідачкою фізичного насильства щодо дитини, систематичний характер неналежного виконання нею батьківських обов`язків, факти перешкоджання з боку відповідачки здійсненню працівниками соціальних служб контролю за життям дітей.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10, 12 том 1).

Відомості про батьків обох дітей записані за вказівкою матері відповідно до частини 1 статті 135 СК України, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а. с. 11, 13 том 1).

ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак знята з реєстрації місця проживання. У подальшому з 28 січня 2022 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

02 лютого 2023 року знята з реєстрації за вказаною адресою. Станом на 28 квітня 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не мали зареєстрованого місця проживання, що підтверджується даними інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м. Харкова, відповіді № 71153 від 12 травня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, довідок про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 14-18, 72-76 том 1, а. с. 42 том 2).

Як вбачається з акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 15 червня 2020 року, 14 червня 2020 року о 21:50 була виявлена дитина ОСОБА_1 , зі слів якої встановлено, що мати знаходиться на роботі, постійно залишає її дома саму у нічний час, дівчинка загубила ключі (а. с. 20).

15 червня 2020 року о 0:40 ОСОБА_1 згідно вищевказаного акту доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна лікарня № 18». Після огляду лікарем педіатром встановлено діагноз: гострий риніт (а. с. 19 том 1).

16 червня 2020 року ОСОБА_4 звернулась із поясненнями щодо цього випадку до начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та повідомила, що хоче забрати дитину (а. с. 21 том 1).

13 липня 2020 року представниками Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що квартира за місцем проживання ОСОБА_4 та дитини за адресою: АДРЕСА_1 потребує капітального ремонту та прибирання. У квартирі присутні необхідні комунікації та меблі. Також в акті зазначено, що речі розкидані по всіх кімнатах, присутній пил та неприємний запах. У акті зроблений висновок, що мати не створила належні умови для проживання дитини з нею (а. с. 22 том 1).

Сім`ю «Радугіних» поставлено на облік як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах (а. с. 23 том 1).

20 липня 2020 року представниками Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що в квартирі ОСОБА_4 прибрано. Відсутній різкий сторонній запах. Дитина має окреме спальне місце, речі за віком та іграшки. В акті зроблений висновок, що мати навела лад в квартирі та створила умови для проживання дитини. Мати попереджена про неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 24 том 1).

20 липня 2020 року ОСОБА_4 надані письмові пояснення на ім`я начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за змістом яких вона про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків попереджена, рекомендації отримала та намагатиметься їх виконувати (а. с. 25 том 1).

З листа Центру соціальних служб Індустріального району м. Харкова до начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 19 серпня 2020 року вбачається, що 13 серпня 2020 року спеціалісти Центру в черговий раз вийшли за адресою ОСОБА_4 , однак двері ніхто не відчинив. З телефонної розмови з ОСОБА_4 було встановлено, що її дочка зараз відпочиває на морі, матері надані рекомендації та роз`яснення і попереджено про наслідки невиконання батьківських обов`язків (а. с. 26 том 1).

З акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05 червня 2021 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 22:10 була виявлена дитина ОСОБА_1 , зі слів якої встановлено, що вона з 12:00 знаходиться дома сама. Ввечері була у своїй кімнаті, відчула запах диму та почула, як у двері стукала сусідка, після чого вибігла з квартири (а. с. 28 том 1).

06 червня 2021 року о 00:50 ОСОБА_1 згідно вищевказаного акту доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» у супроводі співробітників поліції, де вона госпіталізована у задовільному стані здоров`я (а. с. 27 том 1).

10 червня 2021 року ОСОБА_4 звернулась із поясненнями щодо цього випадку до начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Їй роз`яснена процедура повернення дитини. Просила надати їй запити на проходження медичних оглядів з метою повернення дитини (а. с. 29-31 том 1).

З листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 16» від 07 липня 2021 року вбачається, що дитина ОСОБА_1 перебуває під наглядом лікаря-педіатра ОСОБА_10 . Згідно інформації лікаря станом здоров`я та розвитком дитини опікується мати. Своєчасно приводить дочку на прийом для проведення профілактичних медичних оглядів та щеплень, здійснює догляд під час хвороби, виконує рекомендації лікарів. З грудня 2020 року звернення щодо дитини не зафіксовані (а. с. 33, 123 том 1).

27 серпня 2021 року представниками Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та органів поліції складений акт про те, що ОСОБА_4 не надала доступу до житлового приміщення за місцем проживання дитини, хоча була попереджена 26 серпня 2021 року на особистому прийомі про відвідування з метою складання акту обстеження умов проживання (а. с. 32 том 1).

28 вересня 2021 року проводилось експериментально-психологічне дослідження ОСОБА_6 , за результатами якого встановлено, що дитина бажає повернутися додому. Проте відзначаються елементи емоційності у вигляді неусвідомленої напруги (на неусвідомленому рівні недовіра до матері). На той час дитина перебувала у санаторії через те, що вдома трапилась пожежа, коли мати залишила її саму (а. с. 151 том 1).

11 жовтня 2021 року представниками Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , що є кімнатою у гуртожитку, на момент обстеження продукти харчування та одяг відсутні. На момент обстеження сезонний одяг, взуття, предмети гігієни дитини відсутні (а. с. 34 том 1).

28 жовтня 2021 року ОСОБА_4 подана заява на ім`я начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якій вона просила повернути дитину на спільне виховання та проживання. Попереджена про наслідки її бездіяльності (а. с. 35 том 1).

18 січня 2022 року ОСОБА_4 надала до Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради пояснення, з яких вбачається, що вона зобов`язалась надати доступ до житла для огляду та повідомляти про зміни у родині чи про зміни місця проживання (а. с. 36 том 1).

З 27 квітня 2022 року по 16 січня 2023 року ОСОБА_4 та її діти перебували на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб у м. Люботин (а. с. 219 том 1).

З листа Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 104 Харківської міської ради Харківської області від 14 листопада 2022 року № 01-26/159 вбачається, що ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, виїхала до м. Люботин Харківської області (а. с. 37 том 1).

Спеціалістами Служби у справах дітей Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області здійснено відвідування родини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 , обстежено умови проживання дітей, про що складено відповідний акт. З`ясовано, що діти забезпечені всім необхідним для життя та розвитку. З матір`ю проведена співбесіда щодо належного виконання батьківських обов`язків (а. с. 38 том 1).

Як вбачається зі звернення, адресованого начальнику Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 02 грудня 2022 року, підписаного тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра», за час перебування на обліку ОСОБА_4 на контакт з фахівцями відділу не йшла. При відвідуванні сім`ї за місцем її проживання в квартиру жодного разу потрапити не вдалось. В листопаді 2022 року зі слів сусідів стало відомо, що жінка в березні 2022 року народила другу дитину. Фахівці відділу зустріли ОСОБА_4 в під`їзді будинку. Вона допустити фахівців у квартиру категорично відмовилась. На питання, де зараз діти, відповіла, що знаходяться самі вдома (а. с. 39 том 1).

У січні 2023 року до Служби у справах дітей надійшло усне анонімне повідомлення, що ОСОБА_4 разом з двома малолітніми дітьми повернулась з евакуації до свого житла, в якому ймовірно проводяться ремонтні роботи, у зв`язку з чим стан житла не дозволяє жити в ньому дітям.

На підставі вказаної інформації 11 січня 2023 року організовано вихід групи негайного реагування на повідомлення стосовно жорстокого поводження з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 .

11 січня 2023 року представниками Служби у справах дітей, Харківського міського центру соціальних служб «Довіра», медичного закладу та органів поліції складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що за місцем проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 робиться ремонт, житло захаращене, оселя заставлена будівельними матеріалами, в квартирі брудно, умови для проживання дітей відсутні. Для дітей відсутні спільні місця, речі розкидані, брудні, вареної їжі немає. Зі слів матері у квартирі такі умови через ремонт. Сім`я оформлена як переселенці у м. Люботин. Зі слів сусідів мати з дітьми постійно проживає у цих умовах (а с. 51 том 1).

Аналогічні відомості викладені у висновках оцінки потреб сім`ї від 11 січня 2023 року (а. с. 62, 63 том 1).

З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_1 від 11 січня 2023 року вбачається, що дитина замкнена, не соціалізована, до всього байдужа, не бажає відповідати на запитання. Мати не усвідомлює, що батьківські обов`язки виконує неналежно. У дитини виявлений педикульоз. Дитина має ознаки недогляду: низький рівень гігієни, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута в брудний одяг. Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом, який відповідає віку та сезону. У квартирі розпочатий ремонт, який не проводиться, санітарний стан житла неналежний. У дитини відсутнє спільне місце, продукти харчування, варена їжа, житло захаращене брудними речами. Відсутні спальні місця. Мати вважає, що в квартирі не брудно, житлові умови нормальні. Мати від надання коментарів у акті відмовилась. Висновок щодо рівня безпеки дитини небезпечно (а. с. 40-44 том 1).

Аналогічні відомості містяться в акті проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_2 від 11 січня 2023 року. З акту вбачається, що доступу до санітарно-гігієнічних зручностей немає. Зі слів матері дитину вона купає в тазу. У дитини виявлені попрілості в зоні памперсу (а.с.45-49 том 1).

11 січня 2023 року дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тимчасово вилучено з небезпечного середовища за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища (а. с. 50 том 1).

З листа Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 16» від 16 січня 2023 року вбачається, що дитина ОСОБА_1 перебуває під наглядом лікаря-педіатра, з яким укладена декларація. Згідно інформації лікаря мати дитини ОСОБА_4 не в повному обсязі виконує рекомендації лікарів стосовно медичного спостереження, обстеження та проведення туберкулінодіагностики ОСОБА_8 . З грудня 2020 року звернення за медичною допомогою не зареєстровані. ОСОБА_11 перебуває під наглядом лікаря ОСОБА_12 , з якою укладена декларація про надання первинної медичної допомоги у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області. Звернення за медичною допомогою щодо її стану здоров`я до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 16» не зареєстровані (а. с. 65 том 1).

ОСОБА_4 надана виписка з медичної карти ОСОБА_1 без дати, з якої вбачається факт лікування дитини у стоматолога (а. с. 222 том 1).

З інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області вбачається, що амбулаторна карта дитини ОСОБА_7 видана матері на руки у зв`язку з її вибуттям до міста Харкова. Під час перебування дитини під наглядом лікаря педіатра її мати ОСОБА_4 не виконувала рекомендацій лікаря, на профілактичний огляд і вакцинацію з дитиною не з`являлась, у зв`язку з чим дитина не була щеплена (а. с. 66, 221 том 1).

31 січня 2023 року ОСОБА_4 звернулась до начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою, у якій просила надати їй направлення на психо- та наркообстеження з метою повернення дітей (а. с. 54 том 1).

Відділом соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» після вилучення дітей проводилась з ОСОБА_4 наступна робота: профілактичні бесіди щодо створення безпечних та комфортних умов проживання для дітей, бесіди щодо формування навичок дотримання санітарно-гігієнічних норм, відповідального батьківства та попереджено про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків, проводиться робота з матір`ю щодо повернення дітей до біологічної родини. В ході відвідування 22 лютого 2023 року за місцем проживання встановлено, що в квартирі проведений ремонт санвузла, підключене водопостачання, триває ремонт на кухні, встановлений газовий лічильник, але поки що в квартирі та на кухні безлад, розкидані речі, місця для дітей не облаштовані, що підтверджується листом начальника відділу соціальної роботи від 27 лютого 2023 року № 69 (а. с. 61 том 1).

07 березня 2023 року ОСОБА_4 надала пояснення начальнику Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо відібрання дітей 11 січня 2023 року, у яких вказала, що стан житла зумовлений ремонтними роботами, про дітей вона дбає, має намір повернути їх (а. с. 55 том 1).

З інформації, наданої 22 березня 2023 року Харківською загальноосвітньою школою № 104, де навчається ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_4 майже не підтримувала зв`язок із закладом освіти у 2022-2023 навчальному році. Вона змінила номер телефону, не відповідає на телефонні дзвінки класного керівника, батьківські збори не відвідувала, на контакт із закладом освіти не виходила. Раніше періодично відповідала на телефонні дзвінки класного керівника, але сама ніколи не телефонувала, ні про що не інформувала. Людмила підтримує зв`язок з класним керівником (а. с. 59 том 1).

Спеціалістами Відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» неодноразово, а саме 28 лютого 2023 року, 06 березня 2023 року, 13 березня 2023 року, 22 березня 2023 року, 27 березня 2023 року здійснювались виходи за місцем проживання родини, однак двері ніхто не відчиняв, було залишено візитівки. ОСОБА_4 до відділу не зверталась, не телефонувала, на телефонні дзвінки фахівців не відповідала (а. с. 64 том 1).

27 березня 2023 року фахівцями Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 за зверненням ОСОБА_4 щодо обстеження умов проживання для повернення на виховання і спільне проживання дітей, однак доступу до житлового приміщення мати не надала, незважаючи на завчасне повідомлення про здійснення обстеження. З цього приводу ОСОБА_4 надала пояснення начальнику Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а. с. 56, 57,150 том 1).

ОСОБА_4 працює на посаді робітника зеленого будівництва у Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» з 03 лютого 1997 року. За місцем роботи характеризується як посередній фахівець, посадові обов`язки виконувала несумлінно, з колективом відділу спільної мови не знаходила (а. с. 67 том 1).

У ОСОБА_4 не виявлено наркологічної патології, психічного розладу, що підтверджується відповідними медичними довідками. Спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів не має (а. с. 120, 121, 122 том 1).

Щодо ОСОБА_4 тричі складалися протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 184 КУпАП. Зокрема, 31 березня 2019 року, коли вона загубила дочку ОСОБА_8 на дитячому майданчику, 07 липня 2021 року, коли дочка залишилась сама вдома і сталось задимлення, та 06 лютого 2023 року за фактом недбалого ставлення до батьківських обов`язків за повідомленням Служби у справах дітей (а. с. 68, 122, 149 том 1).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року у справі № 644/6236/21 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді попередження (щодо протоколу від 07 липня 2021 року).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року у справі № 644/896/23 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП щодо ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (щодо протоколу від 06 лютого 2023 року) (а. с. 110-111 том 1).

03 квітня 2023 року дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано вихователю дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_13 (а. с. 58 том 1).

09 травня 2023 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради складено висновок про доцільність відібрання малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від матері ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав. У висновку помилково зазначено, що він стосується ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а. с. 69 том 1).

З травня 2023 року родина «Радугіних» отримує послугу соціального супроводу з метою підвищення рівня батьківського потенціалу, надання навичок відповідального батьківства, дотримання санітарно-гігієнічних норм (а. с. 166-173 том 1).

09 травня 2023 року представником ОСОБА_4 направлено до начальника Служби у справах дітей по Індустріальному району м. Харкова адвокатський запит щодо підстав вилучення її дітей та повідомлення їх місцезнаходження, а також заяву про готовність ОСОБА_4 надати житло для повторного обстеження умов проживання дітей та вжиття заходів щодо термінового повернення дітей (а. с. 86-87, 128-129 том 1).

На вказані адвокатський запит та заяву 17 травня 2023 року надано відповіді щодо підстав вилучення дітей та звернення до суду з позовом про відібрання дітей, а також щодо їх перебування у дитячому будинку сімейного типу (а. с. 88-91, 130-131 том 1).

07 червня 2023 року фахівцями Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» складено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що в квартирі незавершений ремонт. Для дітей є окремі спальні місця, речі, іграшки, санітарний стан житла задовільний (а. с. 109 том 1).

12 червня 2023 року працівником Служби у справах дітей проведено бесіду з дитиною ОСОБА_1 , за результатами якої складено протокол. Дитина повідомила, що бачила мати в березні 2023 року, коли була в лікарні. За час проживання в родині ОСОБА_13 рідна мати не дзвонила, речі та подарунки для дітей не передавала. Дівчинка хоче бачити маму та спілкуватися з нею по телефону, але на даний час їм разом з сестрою краще в мами ОСОБА_16 . Дівчинка разом з сестрою хоче повернутися до рідної матері, але коли вона зробить ремонт в квартирі та краще дбатиме про них. ОСОБА_17 тричі вилучали із родини через незадовільні умови проживання. Рідна мати рідко готувала страви для дітей. Залишала дітей самих вдома. Зазначила, що була пожежа у квартирі (а. с. 153 том 1).

19 червня 2023 року ОСОБА_4 прибула до дитячого будинку сімейного типу, де перебувають її діти. Між нею та вихователькою стався конфлікт, в результаті чого була викликана поліція (а. с. 163-165 том 1).

У червні 2023 року ОСОБА_4 зверталась до Служби у справах дітей з проханням надати відповідь щодо порядку побачень з дітьми, організувати зустріч з дітьми, а також зверталась із заявою щодо відшкодування витрат, пов`язаних з прибуттям старшої дочки до суду (а. с. 174-176 том 1).

З відповіді Відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 24 липня 2023 року вбачається, що з 12 травня 2023 року ОСОБА_4 почала співпрацювати з фахівцями відділу, з нею проводились бесіди. Жінка намагається створити умови для проживання дітей, але помешкання ще знаходиться в стані ремонту. Вже є місця для сну дітей, дитячий одяг та іграшки. Зараз ОСОБА_4 йде на контакт та виконує рекомендації фахівців (а. с. 210 том 1).

У липні 2023 року ОСОБА_4 зверталась до Медичного центру «Еввіва» за консультацією. Рекомендовано консультацію дитячого психіатра, психолога у зв`язку з психологічною травмою дитини ОСОБА_1 (а. с. 220 том 1).

19 серпня 2023 року ОСОБА_4 уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_18 договір № 403/23 про надання послуги з підбору персоналу, а саме няні (а. с. 212-218 том 1).

ОСОБА_4 надано копії відзнак дочки ОСОБА_1 за участь у конкурсах краси та творчих досягнень, характеристики дитини з Комунального закладу «Палац дитячої та юнацької творчості «Істок» Харківської міської ради від 27 липня 2023 року та Дитячої музичної школи № 11 (а. с. 227-243, 249, 250 том 1).

Рішенням Органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради Харківської області від 08 серпня 2023 року № 5 малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 влаштовано на тимчасовий догляд та виховання у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_19 на термін з 03 серпня 2023 року по 02 листопада 2023 року (а. с. 194, 195, 200-202 том 1).

Малолітня ОСОБА_1 , допитана судом першої інстанції як свідок, повідомила, що не хоче повертатись додому. Уточнила, що їй ніхто не вказував, які пояснення необхідно надавати в судовому засіданні. Пояснила, що їй подобається патронатна сім`я, в якій вона зараз проживає, та їй тут краще, ніж вдома, оскільки тут до неї добре ставляться і добрі умови. Вказала, що її мати постійно погано до неї ставилась. На уточнююче запитання пояснила, що погане ставлення матері виражалось в тому, що вона її била руками та ногами по всьому тілу, ображала. Повідомила, що якщо обирати повертатись до матері або залишитись в патронатній сім`ї, то вона хоче залишитись в патронатній сім`ї. На уточнююче запитання пояснила, що в патронатній сім`ї їй краще, оскільки її не ображають, їжа смачна і умови краще, ніж дома. Також дитина зазначила, що не дуже хоче бачити мати та спілкуватись з нею.

Після запрошення відповідачки до зали судових засідань дитина, відповідаючи на питання відповідачки, чи хоче вона побачити новий ремонт дома, відповіла, що не хоче бачити ремонт вдома та не хоче повертатись додому. На питання відповідачки, чи ображає її хтось, дитина відповіла, що її ображає відповідачка. Також дитина зазначила, що не любить відповідачку. На запитання відповідачки, куди вона хоче поїхати відпочивати, дитина відповіла, що не хоче нікуди їхати з нею.

31 березня 2023 року ОСОБА_1 письмово викладала своє бажання повернутися додому разом із сестрою та зазначила, що її змусила написати згоду на перебування у дитячому будинку соціальний працівник (а. с. 124, 125 том 1).

Однак, у судовому засіданні суду першої інстанції дитина зазначала, що їй краще в патронатній сім`ї та що написала заяву на прохання відповідачки, не усвідомлюючи наслідки вказаної заяви.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, пункт 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, пункт 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 пункт 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, пункт 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як вбачається з основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо.

Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Зазначене тлумачення викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 487/1328/16-ц, провадження № 61-3979ск18, від 14 лютого 2020 року у справі № 673/1477/17, провадження № 61-45875св18, від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18, провадження № 61-19974 св 21.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21), озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідачка підтвердила, що негативна заява її дитини була зроблена під впливом соціального робітника.

Влаштування дитини під опіку слід розцінювати як тимчасовий захід, який повинен бути припинений щойно це дозволятимуть обставини, і будь-які заходи із застосування тимчасової опіки повинні узгоджуватися із остаточною ціллю щодо возз`єднання батьків (батька/матері) та дитини (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2019 року у справі «R.V. and Others v. Italy», пункт 91, рішення ЄСПЛ від 09 травня 2003 року у справі «Covezzi and Morselli v. Italy», пункт 118).

Як встановлено судом, родина ОСОБА_4 опинилася в складних життєвих обставинах. Мати виховує дітей без чоловіка, у зв`язку з чим її малолітні дочки поставлені на облік органом опіки та піклування.

ОСОБА_1 тричі, а ОСОБА_2 один раз вилучені у матері Службою у справах дітей у зв`язку з неналежним доглядом за дітьми та недотриманням санітарно-гігієнічних норм.

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають задовільний стан здоров`я, забезпечені постійним місцем проживання, харчуванням, одягом. Старша дочка до того, як її було відібрано, навчалася у школі, у музичній школі, у палаці дитячої творчості, брала участь у творчих конкурсах. Відомостей щодо її поганої успішності у навчанні немає.

Позивачем не наведено виняткових обставин, які безпосередньо загрожували життю або здоров`ю дітей. У матеріалах справи відсутні дані про свідоме нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, про жорстоке поводження, насильство, застосування недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дітей з її боку.

Посилання ОСОБА_1 на застосування до неї насильства з боку матері будь-якими доказами, окрім слів дівчинки у судовому засіданні, не підтверджуються.

При вилученні дітей вони оглядались представником медичного закладу, та тілесних ушкоджень чи недостатньої маси тіла у них не виявлено. У ході соціального супроводу сім`ї та роботи з нею органом опіки та піклування факти насильства також не встановлювались. Звернень до правоохоронних органів з цього приводу не було.

З січня 2023 року, коли дітей було відібрано, у поведінці та способі життя відповідачки відбулися позитивні зміни. Вона провела ремонтні роботи та прибрала у житлі, санітарний стан якого є належним, що підтверджується актом від 07 червня 2023 року, 06 грудня 2023 року. Створила умови для проживання дітей, співпрацює з фахівцями Служби у справах дітей, Відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра».

Після відібрання дітей ОСОБА_4 відвідувала їх у лікарні, де вони перебували, що підтверджується бесідою зі старшою дочкою ОСОБА_1 , а в подальшому не мала інформації щодо адреси дитячого будинку сімейного типу, куди було влаштовано дівчат. З`ясувавши адресу вона намагалась відвідати дитячий будинок та зустрітися з дітьми.

Поведінка матері відносно своїх дітей свідчить про її спроможність та прагнення виконувати свої природні батьківські обов`язки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції здебільшого ґрунтувався на поясненнях старшої дочки відповідачки ОСОБА_1 , яка висловила небажання повертатись до матері. Однак, такі пояснення зумовлені лише суб`єктивними побажаннями дитини, якій більше подобаються умови проживання у патронатній сім`ї, ніж вдома. При цьому, пояснення дитини неможливо вважати послідовними, оскільки у березні 2023 року ОСОБА_1 письмово викладала своє бажання повернутися додому разом із сестрою, у червні 2023 року у бесіді з працівником Служби у справах дітей також вказала, що хоче повернутися до рідної матері, але коли та зробить ремонт в квартирі та краще дбатиме про них. Проте, вже у судовому засіданні суду першої інстанції змінила свою думку.

Думка дитини може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, зокрема, тривалого проживання окремо від матері, чому вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, тож не може бути єдиною підставою для задоволення позову.

До того ж, необхідно враховувати інтереси не лише старшої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_1 , а й молодшої ОСОБА_2 , яку вилучено разом зі старшою сестрою у віці, коли їй було лише 10 місяців, та вона особливо потребувала турботи матері. У разі відібрання ОСОБА_2 у матері вона її навіть не пам`ятатиме, що значно ускладнить процес налагодження сімейних стосунків між ними у майбутньому.

Обставин, які б об`єктивно свідчили про застосування насильства, недогляд, небезпеку для дітей у разі повернення до матері, судом не встановлено.

Наявність у старшої дитини педикульозу, а у молодшої опрілостей під час вилучення у матері само по собі ще не свідчить про недоглянутість дітей та неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків.

Дійсно, ОСОБА_4 притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо старшої дочки у зв`язку з залишенням дитини самої, коли у квартирі сталось задимлення, однак це мало місце у 2021 році. З того часу ОСОБА_1 подорослішала та наразі перебуває у віці, коли може залишатися вдома самостійно та наглядати за сестрою. Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_4 , залишаючи дітей вдома, працювала, щоб утримувати дітей. Відповідач будь якої фінансової допомоги їй не надавав.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, враховуючи небайдуже ставлення ОСОБА_4 до своїх дітей, її намагання та бажання виправити ситуацію, яка склалася в її родині, і продовжувати виховувати своїх дітей та турбуватися про них, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для відібрання дітей передчасним.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 09 травня 2023 року про доцільність відібрання малолітніх дітей від матері, оскільки цей висновок ґрунтується на тому, що на час його складання ОСОБА_4 не надала доступу до житла для проведення обстеження умов та він не містить обставин, які б беззаперечно свідчили про ухилення матері від виконання своїх обов`язків та про небезпеку для життя і здоров`я дітей у разі проживання з нею. Акт обстеження умов проживання ОСОБА_4 від 06 грудня 2023 року під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції свідчить про належні умови проживання дітей разом з матір`ю.

В суді апеляційної інстанції представниця позивача підтримала цей акт.

Виходячи з викладеного колегія суддів дійшла висновку, що наведені органом опіки та піклування аргументи не були достатніми для такого серйозного втручання в сімейне життя відповідачки як відібрання дітей.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, судова колегія вважає за необхідне оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради відмовити.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , її пояснення та пояснення її представника щодо розгляду справи з порушенням правил підсудності та необхідності направлення справи на розгляд до іншого суду першої інстанції, оскільки позов подано за її останнім зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до юрисдикції Московського районного суду м. Харкова. До того ж, в ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 на порушення правил підсудності не посилалась.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який звільнений від оплати судового збору, відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_4 у розмірі 4 026,00 грн підлягає компенсуванню їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відібрання малолітніх дітей відмовити.

Компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 4 026,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.