П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1040/22

Провадження № 22-ц/4815/1227/23

Головуючий у Острозькому районному суді

Рівненської області: суддя Василевич О.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 29 серпня 2023 року

в м. Острог Рівненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Повний текст рішення складено 07 вересня 2023 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія";

представники учасників справи:

позивача адвокат Нікітюк Павло Михайлович;

відповідача ОСОБА_2 ;

за участі: представника позивача адвоката Нікітюка Павла Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" адвоката Андросюка Ігоря Сергійовича на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про повернення земельних ділянок та скасування рішень державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ "Західна агровиробнича компанія"), де з урахуванням уточнених позовних вимог просила зобов`язати відповідача повернути належні їй на праві власності дві земельні ділянки з кадастровим номером :06:003:0073, площею 2,9410 га, та кадастровим номером :06:003:0074, площею 3,0163 га, а також скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення 46903334 від 17 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31584036, та з індексним номером 46903494 рішення від 17 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31584248, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо вказаних земельних ділянок, з одночасним припиненням права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія". Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що в серпні 2022 року з відомостей, одержаних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо про реєстрацію права оренди на належні їй земельні ділянки за відповідачем на підставі двох договорів оренди землі №б/н від 10 травня 2019 року. Однак вказані договори позивач не укладала не підписувала їх, а інших осіб на підписання не уповноважувала, і з нею, як з власницею земельних ділянок, не узгоджувались умови договорів оренди. Тобто договори є неукладеними. Відтак ТОВ "Західна агровиробнича компанія" користується належними позивачу земельними ділянками без достатніх правових підстав, чим порушує її права власності.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29 серпня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0073, площею 2,9410 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення 46903334 від 17 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31584036, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0073, площею 2,9410 га, з одночасним припиненням права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0073, площею 2,9410 га.

Зобов`язано ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0074, площею 3,0163 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., індексний номер рішення 46903494 від 17 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31584248, щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0074, площею 3,0163 га, з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0074, площею 3,0163 га.

Стягнуто з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 3 969,60 гривень витрат на сплату судового збору та 9 559,20 гривень витрат на проведення експертизи.

Ухвалюючи своє рішення, суд виходив з того, що договори оренди землі є неукладеними, а відповідач не довів у встановленому законом порядку правомірності користування земельними ділянками, чим порушує її права власності, а відтак існують підстави для повернення земельних ділянок з припиненням права оренди і скасуванням рішень державного реєстратора. При цьому суд відхилив доводи товариства на підтвердження факту існування орендних правовідносин у зв`язку із сплатою орендної плати через те, що відповідно до вимог чинного законодавства договір оренди земельної ділянки повинен укладатись виключно у письмовій формі.

На рішення суду представником ТОВ "Західна агровиробнича компанія" адвокатом Андросюком І.С. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що матеріали справи містять докази, які свідчать про наявність волевиявлення позивача на укладення оспорюваних правочинів. Так, протягом дії договорів оренди землі вони фактично виконувалися, зокрема орендар належним чином сплачував орендну плату. До відзиву відповідач надав докази сплати орендної плати позивачу за 2019, 2020 та 2021 рік, а саме: копію відомості на виплату готівки від 08 жовтня 2019 року, копію відомості на виплату готівки від 10 липня 2020 року, копію платіжного доручення від 17 вересня 2021 року. Посилався на те, що згідно з судовою практикою Верховного Суду факт досягнення згоди контрагентами договору оренди землі підтверджується отриманням орендної плати.

З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу надано не було, хоча про таке право роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належать дві земельні ділянки з кадастровим номером :06:003:0073, площею 2,9410 га, та з кадастровим номером :06:003:0074, площею 3,0163 га, цільові призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилися на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області). При цьому позивачем заперечується факт укладення між нею та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" двох договорів оренди землі від 10 травня 2019 року, відомості про укладення яких містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За умовами оспорюваних правочинів ТОВ "Західна агровиробнича компанія" отримало право оренди належних позивачу двох земельних ділянок строком на 7 років, а саме до 09 травня 2026 року, з правом пролонгації. Зазначені договори оренди землі 17 травня 2019 року зареєстровані державним реєстратором виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюком С.М., індексний номер рішення 46903334 від 17 травня 2019 року та індексний номер рішення 46903494 від 17 травня 2019 року.

Спірні правовідносини виникли з того приводу, що договорів оренди позивач не укладала, а це спонукає до захисту її порушеного права власності шляхом повернення земельних ділянок, якими фактично користується відповідач, і скасування рішень державного реєстратора.

Згідно з висновком експерта №1906-Е від 27 червня 2023 року підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у графі "Орендодавець" на договорах оренди землі виконані не нею, а іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Згідно зі ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За правилами ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з положеннями Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону).

Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Наведені норми законодавства вказують на те, що користування чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливе на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина шоста ст. 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, матеріали справи містять докази, що вказують на виконання сторонами умов договорів оренди земельних ділянок.

Так, наданими до відзиву на позов доказами підтверджується факт отримання позивачем орендної плати в порядку виконання умов оспорюваних правочинів, а саме копіями відомостей на виплату готівки від 08 жовтня 2019 року та від 10 липня 2020 року про сплату двічі по 10 019,35 гривень за кожним договором оренди та копією платіжного доручення від 17 вересня 2021 року про справляння 20 038,70 гривень на користь позивача (а.с. 63-67).

Як правильно на це посилається заявник, Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року в справі №530/130/21, переглядаючи рішення судів з подібними правовідносинами, зазначив, що фактичні дії щодо отримання орендної плати, укладення додаткових угод до договорів оренди землі переконливо доводять визнання ними фактів укладення згаданих договорів з відповідачем і це відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Тобто для встановлення факту укладення чи неукладення договорів оренди землі важливим є не тільки і не стільки встановлення відповідності підпису позивача на тексті договору, а важливим є встановлення наявності чи відсутності самого волевиявлення сторони на укладення відповідного договору. Наявність чи відсутність волевиявлення може доводитись різними доказами, в т.ч. доказами, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У подібній правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво 18).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №192/1903/19. У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Наявні в матеріалах справи докази вказують про те, що позивач отримував від відповідача орендну плату, а ТОВ "Західна агровиробнича компанія" користувалося земельними ділянками, тобто умови договорів фактично виконувалися, що свідчить про волевиявлення позивача на укладення цих угод та на встановлення відносин оренди з відповідачем. Оскільки умови договору оренди з додатковою угодою фактично виконувалися, то не можна стверджувати про їх неукладеність, тому позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про відмову в позові відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" адвоката Андросюка Ігоря Сергійовича задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29 серпня 2023 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про повернення земельних ділянок та скасування рішень державного реєстратора

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2023 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків