Справа №:755/7625/23
Провадження №: 2/755/4300/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., перевіривши виконання вимог ст. 30 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Синиця Тетяна Василівна про визнання заповіту недійсним,-

У С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Синиця Т.В. про визнання заповіту недійсним.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено, що позов не підсудний Дніпровському районному суду м. Києва з наступних підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Змістом заявлених позовних вимог є визнання недійсним заповіту від 13.03.2023, посвідченого приватним нотаріусом Синицею Т.В., яким ОСОБА_2 заповіла частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання підсудності позовної заяви Дніпровському районному суду м. Києва, суд приймає до уваги те, що предметом оспорюваного заповіту є частина квартири АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Дарницькому районі м. Києва.

Аналізуючи зміст та правила застосування норми ст. 30 ЦПК України, Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 винесеній за результатами розгляду справи № 646/8916/17 зазначив, що приводом у українській літературі вважається підстава (справжня або вигадана), причина яких-небудь дій, вчинків. З приводу чого, якого - у зв`язку з чим-небудь (Академічний тлумачний словник української мови, том 7 стор. 573).

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При вирішенні питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктивної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц).

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За вимогами ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене та зазначені норми чинного законодавства України, позовна заява не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва і відноситься до територіальної юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва, як місцевого суду юрисдикція якого поширюється на місце знаходження нерухомого майна яке являється предметом оспорюваного заповіту.

Керуючись ст. ст. 19, 30, 31, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу № 755/7625/23 (Провадження № 2/755/4300/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Синиця Тетяна Василівна про визнання заповіту недійсним передати на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13.06.2023.

Суддя