КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/4821/23

06 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Петрова Д.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснощок Людмила Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що згідно розпорядження відділу приватизації Подільської райдержадміністрації № 6110 від 23.11.1994 було передано ОСОБА_2 у приватну власність двокімнатну квартиру загальною площею 54 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який записаний у реєстрову книгу за № 1980 від 29.11.1994. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири, загальною площею 54 кв.м, у Подільському районі м. Києва, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є рідною донькою померлої. Отже із спадкоємців першої черги після померлої ОСОБА_2 позивач є єдиним спадкоємцем.

26.01.1985 року позивач одружилася та змінила прізвище з ОСОБА_1 ОСОБА_1 . Також зазначала, що 11.03.1982 року її мама розлучилася з її батьком та присвоїла собі дівоче прізвище ОСОБА_1 .

Посилалася на те, що вона своєчасно у визначений законодавством термін - 6 місяців не звернулася до приватного нотаріусу, через запровадження в України локдауну через епідемію короновірусної хвороби - COVID19. Оскільки її вік був у первинному ризику, враховуючи її стан здоров`я з різними ускладненнями, позивач майже не виходила з дому. З харчуванням та у різних потребах їй допомагали діти.

16 березня 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, після чого нотаріусом була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі - 70397892.

Однак відповідно до постанови за вих. № 30/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв`язку із пропущеним строком для подачі заяви про прийняття спадщини.

З огляду на наведене, позивачпросила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на двокімнатну квартиру загальною площею 54 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права. Зазначала, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції позбавив її права на отримання у власність спадкового майна. Вказувала, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копії свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 23.11.1994 № 6110, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що записано у реєстрову книгу за № 1980 29.11.1994.

Згідно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.03.2021, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 5545.

Як вбачається з копії спадкової справи № 12/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , витребуваної судом у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М., ОСОБА_1 16.03.2023 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. вих.№ 30/01-16 від 16.03.2023 «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії», ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкоємицею пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що: «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 759/7632/20 (провадження № 61-6222св22) зазначено, що: «під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. […] Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими».

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/14178/21 (провадження № 61-13169св22) зазначено, що: «подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 237/2312/17 (провадження № 61-23150св19) зазначено, що: «визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину».

До нотаріуса позивачка ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_2 , звернулася зі спливом строку та отримала відмову.

Можливість в судовому порядку звернутись до суду із позовом про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування - не замінює визначеного законом порядку прийняття спадщини шляхом своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а за пропуском строку з поважних причин - за наявності відповідного судового рішення з цього приводу), чого позивач не дотрималась і, через що її не можна вважати такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20).

Апеляційний суд зауважує, що у разі пропуску строку для прийняття спадщини належним способом захисту є вимога про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову з підстав неналежно обраного способу захисту, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві, яким суд надав належну оцінку.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий: Судді: