КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8523/17 Головуючий у 1 інстанції: Коваль О.А.
Провадження № 22-ц/824/2463/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Мельника Я.С., Гуля В.В.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Годні Антона Алнуровича, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину самочинного будівництва,-

в с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину самочинного будівництва.

Зазначив, що після смерті ОСОБА_5 залишилося майно - будинок по АДРЕСА_1 , що належав їй на праві приватної власності, і який вона заповідала його матері - ОСОБА_6 , яка фактично вступила у право володіння та користування ним. Влітку 2000 року будинок згорів, після чого ОСОБА_6 почала будувати на тій самій земельній ділянці новий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, після чого він та ОСОБА_4 успадкували після смерті своєї матері право користування по 1/2 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.07.2011 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , тобто визнано право власності на той будинок, якого фактично вже немає та не було на дату прийняття рішення судом, адже він згорів у 2000 році. Справа за його позовом про визнання права власності на 1/2 частину цього ж будинку в порядку спадкування неодноразово розглядалася судами різних інстанцій. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у його позові про визнання права власності на 1/2 частину цього будинку в порядку спадкування було відмовлено. В цій ухвалі зазначено, що рішення за яким за ОСОБА_4 таке право власності в порядку спадкування визнано не має преюдиційного значення. Він звернувся до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про прийняття до експлуатації самочинного будівництва, а саме самочинно збудованого будинку під літерою "Д", загальною площею 47,0 кв..м , житловою площею 21,8 кв..м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Департамент відмовив в задоволенні його заяви, пославшись на те, що прийняття в експлуатацію самочинного будівництва здійснюється тільки на підставі декларацій, передбачених у Порядку № 461 від 13.04.2011 року.

На підставі ч.5 ст. 376 ЦК України позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним права власності на 1/2 частину самочинного будівництва, а саме будинку під літерою "Д", загальною площею 47,0 кв..м , житловою площею 21,8 кв..м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд не надав належної оцінки доводам позивача і неправильно застосував положення ст. 376 ЦК України.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 13 лютого 2022 року серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року провадження в справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі в справі як правонаступників померлого, провадження у справі поновлено.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Департаменту аменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , яка заповіла будинок по АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Біличанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області від 10.03.1967р., ОСОБА_6 . ОСОБА_6 яка є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 15-17 т. 1).

ОСОБА_6 прийняла спадщину після ОСОБА_7 , фактично вступивши в управління та володіння вказаним будинком, але не оформила свої права належним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Спадщину померлої ОСОБА_6 прийняли її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які у встановлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини.

Оскільки у спадкодавця ОСОБА_6 були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема, житловий будинок по АДРЕСА_1 , нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року, задоволений позов ОСОБА_4 і визнано за нею право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Питання щодо визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку також вирішувалось в судовому порядку, при цьому ОСОБА_1 неодноразово заявляв відповідні вимоги з різних підстав.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08 сепрня 2012 року та рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суд ум. Києва від 20 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Судами встановлено, що на час відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , такий об`єкт нерухомого майна як житловий будинок по АДРЕСА_1 , який спадкодавець прийняла у спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , в тих його індивідуально-визначених технічних характеристиках, в яких він був у власності останньої, фізично не існував, оскільки в 2000р. згорів, на час відкриття спадщини вже фактично був відсутнім, а тому не міг входити до спадкової маси. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 , розташований новостворений об`єкт нерухомого майна, який має статус самочинного, має площу забудови 47,0 кв.м. і позначений на плані літ. «Д», а інші об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці за вказаною адресою не встановлені.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним права власності на 1/2 частину будинку під літерою "Д", загальною площею 47,0 кв..м , житловою площею 21,8 кв..м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на об`єкт самочинного будівництва на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК (пункт 3).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2017 року ОСОБА_1 звертався до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із зверненням щодо прийняття в експлуатацію індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на яке було надано відповідь від 14 квітня 2017 року за № 073-073/4-335-758 якою ОСОБА_1 повідомлено, що подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації здійснюється через Департамент надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відділи (центри) надання адміністративних послуг районних в м.Києві державних адміністрацій та згідно передбачених правил у Порядку № 461 від 13 квітня 2011 року.

28 грудня 2017 року, вже після подання позову, ОСОБА_1 повторно звернувся до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва вже з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта по АДРЕСА_1 .

Листом від 05 січня 2018 року № 073/09/01-14/0501 Департамент повернув позивачеві подану ним декларацію, як таку, що не відповідає формі, встановленій Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджений постановою КМУ від 23.05.2011 року № 553. Зокрема, відсутня інформація, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію поданої декларації, зокрема щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Відтак, з наданих суду доказів вбачається, що Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва не проводилися перевірки дотримання вимог законодавства за адресою: АДРЕСА_1.

Питання введення в експлуатацію самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, по сутті уповноваженими органами не вирішувалося.

ОСОБА_1 не надав доказів на спростування вказаних обставин.

Вирішення судом питання про визнання права власності на об`єкт самочинною будівництва до вирішення компетентними органами питання введення такого об`єкта в експлуатацію суперечить чинному законодавству.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину самочинного будівництва.

Заявляючи вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що раніше судом за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, але у його позові про визнання права власності на 1/2 частину вказаного будинку з тих самих підстав судом відмовлено. Наведені апелянтом доводи не є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину вказаного будинку як самочинного будівництва та не впливають на результат вирішення даного спору з огляду на визначені позивачем правові підстави. Колегією суддів не вбачається порушень судом першої інстанції положень ст. 376 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Годні Антона Алнуровича, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Мельник Я.С.

Гуль В.В.