Справа № 513/157/23
Провадження № 2-др/513/3/23
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

14 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Гінкул Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата заяву представника позивача адвоката Верхогляд Михайла Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 513/157/23 за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" в особі представника Прохоренко Валерія Петровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2023 року адвокат Верхогляд М.Л. поштою звернувся до Саратського районного суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Глобус» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень.

Заяву обґрунтувала тим, що в 10 квітня 2023 року Саратським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення у справі № 513/157/23 за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" в особі представника Прохоренко Валерія Петровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги задоволено частково. Дане рішення отримано 11.04.2023 року в електронній формі на електронну адресу Електронного суду АТ «Б «Глобус».

Стверджує, що позивачем в позовній заяві було зазначено, що АТ «КБ «Глобус» понесе витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги адвоката в розмірі 6000 гривень. Також заявлено, що подання доказів, що підтверджують розмір понесених АТ «КБ «Глобус» судових витрат буде здійснено протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Представники позивача Прохоренко В.П. та Верхогляд М.Л. , належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились, не повідомили суд про причини неявки (а.с.125 зв., 127, 128, 129, 130).

Відповідачці ОСОБА_1 судові виклики надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак судові виклики на 23 травня 2023 року та на 14 червня 2023 року повернулись з відмітками, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 120, 131).

Дослідивши та оцінивши надані докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, з урахуванням наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, в січні 2023 року представник позивача адвокат Прохоренко В.П. засобами поштового зв`язку надіслав до суду позовну заяву до відповідачки ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з останньої на користь АТ "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту АТ "КБ "Глобус" для фізичних осіб від 26 червня 2019 року в розмірі 23834,25 гривень, в тому числі: 10785,17 гривень прострочена заборгованість по кредиту; 13049,08 гривень прострочена заборгованість по процентам, судові витрати покласти на відповідачку. У позовній заяві зазначив, що АТ «КБ «Глобус» у зв`язку із поданням вищезазначеної позовної заяви, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 гривень. Крім того АТ «КБ «Глобус» понесе витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 6000 гривень. При розгляді страви в подальшому інших витрат зі сторони АТ «КБ «Глобус» на час подання цієї заяви не очікується (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року позов АТ «КБ «Глобус» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту АТ "КБ "Глобус" для фізичних осіб від 26.06.2019 року розмірі 23834 гривні 25 копійок, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 10785 гривень 17 копійок; простроченої заборгованості по процентам - 13049 гривень 08 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" судовий збір у сумі 2684 гривні 00 копійок. В задоволені решти позову відмовлено (а.с.95-97).

Копія рішення від 10 квітня 2023 року у справі 513/157/23 була направлена електронною поштою 10 квітня 2023 року позивачу АТ «КБ «Глобус» на електронні адреси, зазначені в позовній заяві: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100). Також копія рішення була направлена поштою відповідачці (а.с.101).

11 травня 2023 року заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року набрало законної сили.

Згідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії вмотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України" та ін.).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд встановив, що в мотивувальній частині рішення Саратського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року судом, крім іншого, було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень, у задоволенні якої було відмовлено з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення суду, з вказівкою на відсутність в матеріалах справи належним чином оформлених жодних доказів, а ні документів, що свідчать про оплату гонорару, а ні доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, оформлених у встановленому законом порядку, а тому в силу приписів п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, судом у вказаному рішенні було вирішено всі вимоги АТ «КБ «Глобус», включаючи питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, представник позивача в порушення ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі не зробив заяву про надання доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт, тощо) щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: "із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.02.2021р. у справі № 910/14138/18.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)".

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відтак, оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненадання у встановлений строк заяви про подання доказів на підтвердження дійсності понесення витрат на правничу допомогу призводить до порушення принципу змагальності.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До заяви про винесення додаткового рішення представник позивача додав акт № 40062557 прийому-передачі послуг за Договором № 051222 про надання правничої (правової) допомоги від 05.12.2022 року та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 12.04.2023 року, які складені після ухвалення рішення у справі. Представник позивача в порушення ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі не зробив заяву про надання доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт, тощо) щодо розміру витрат на правничу допомогу.

За встановлених суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 2-15, 258-261, 263, 268, 270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Верхогляд Михайла Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 513/157/23 за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" в особі представника Прохоренко Валерія Петровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду безпосередньо протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус", адреса: 04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5, .

Представник позивача: адвокат Прохоренко Валерій Петрович, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 3352 від 29.05.2008 року, адреса для листування: 04073, м. Київ, Куренівський провулок, 19/5, офіс 301.

Представник позивача: Верхогляд Михайло Леонідович, діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 11.08.2022 року, адреса для листування: 04073, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 03 січня 2010 року Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя А. І. Бучацька