справа № 752/4196/23 головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
провадження № 22-ц/824/9877/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Кожем`яченком Володимиром Володимировичем, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 квітня 2023 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяна Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в порядку захисту прав споживачів фінансових послуг,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяна Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в порядку захисту прав споживачів фінансових послуг.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1945 від 23.11.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяною Миколаївною, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 18 724,15 грн. за споживчим кредитним договором №7122 від 13.09.2018 року. Крім того, стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Крім того, в мотивувальній частині ухваленого 05 квітня 2023 року рішення наведено обґрунтування про стягнення витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року, у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт просила рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2023 року у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що стороною позивача було надано суду першої інстанції докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн. Наголошує, що Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які сплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, що будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Вказує також про те, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактично кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Наголошує, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2023 року матеріали справи направлено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Тетяна Миколаївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в порядку захисту прав споживачів фінансових послуг. У задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі представник апелянта просив додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Мотивував апеляційну скаргу тим, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які сплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, що будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Окрім того, апелянт посилався на судову практику судів першої інстанції у справах, які, на думку апелянта, є абсолютно аналогічними до даної справи.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 145-150), до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представник апелянта подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.151-154).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що правничу допомогу позивачу надавав адвокат Кожем`яченко Володимир Володимирович на підставі договору про надання правової/правничої допомоги № 92/23 від 04.01.2023 р., в якому передбачено, що за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, Клієнт сплачує Адвокату фіксовану суму гонорару 15 000 грн.

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги від 16.02.2023 р.

Відмовляючи в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що проведений судом аналіз договору свідчить про те, що послуги, надані адвокатом позивачу, вважаються прийняті клієнтом на підставі сукупності обставин, які на момент постановлення рішення у даній справі не настали, а тому відсутні підстави вважати, що всі послуги, обумовлені між сторонами, прийняті клієнтом, як наслідок, обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт не підтверджений належним чином. Інших доказів, які б підтверджували факт надання адвокатом фактично виконаного об`єму робіт у відповідності до їх вартості до матеріалів справи долучено не було, а тому в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №8261216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Окрім того, апеляційний суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, відповідно до якого «критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо».

У даній справі наявність договірних відносин між позивачкою та адвокатом Кожем`яченко Володимиром Володимировичем підтверджується договором про надання правової/правничої допомоги № 92/23 від 04.01.2023 р., в якому передбачено, що за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, Клієнт сплачує Адвокату фіксовану суму гонорару 15 000 грн. (а.с.9-13).

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1346644 від 16 лютого 2023 року (а.с.15).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, яка була вимушена вчиняти заходи щодо свого захисту у судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.

При цьому, суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи, заперечень щодо розміру правничої допомоги на адресу суду не надходило.

Крім того, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що сукупність обставин, передбачених договором, на момент постановлення рішення у даній справі не настали, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач дійсно отримав правничу допомогу від адвоката, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим, відповідно, поніс витрати. Натомість настання сукупності обставин, передбачених сторонами у договорі, зокрема, отримання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та відсутність відомостей про клієнта по даному виконавчому провадженні, відносяться до стадії виконання судового рішення, що позбавляє позивача можливості надати докази надання таких послуг у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, ураховуючи результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме: пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %) у сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 квітня 2023 року у частині мотивів відмови у задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу та додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Кожем`яченком Володимиром Володимировичем, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 квітня 2023 року в оскаржуваній частині - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Кожем`яченком Володимиром Володимировичем, на додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 квітня 2023 року у частині мотивів відмови у задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу та додаткове рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 13 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимогу ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 грудня 2023 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова