КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/4498/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1836/2023Головуючий у суді першої інстанції - Заставенко М.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Поліщук Н.В.,

секретар Ольшевський П.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подано від її імені та в її інтересах адвокатом Домітращук Іриною Михайлівною, яка діє на підставі договору, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

визнати спільною сумісною власністю подружжя 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та на 6/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30.07.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.03.2016 шлюб розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. За час перебування сторонами у шлюбі, ведення спільного господарства було придбане нерухоме майно.

За договором купівлі-продажу від 17.03.2012 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 17.03.2012 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - 12/100 частин земельної ділянки 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вищевказаного майна, тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2021 у задоволенні вимог відмовлено (т. 2 а.с. 145-151).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд не врахував, що саме сукупністю доказів підтверджується факт, що кошти на придбання спірного нерухомого майна були особистою приватною власністю відповідача. На думку позивачки, у даній справі презумпція спільності права власності подружжя на придбане майно не спростована (т. 2 а.с. 156-161).

Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2021 залишено без змін (т. 3 а.с. 57-67).

Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 15.07.2021 скасовано. Справу № 753/4498/19 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (т. 3 а.с. 195-201).

Повертаючи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані докази та не дав оцінки тим обставинам, що відповідно до пункту 8 попереднього договору щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки від 03.11.2011 ОСОБА_1 надала письмову згоду, як дружина ОСОБА_2 щодо укладання цього договору та укладання основних договорів; відповідно до пункту 11 договорів купівлі-продажу 12/100 частин садового будинку та 12/100 частин земельної ділянки від 17.03.2021 укладання договорів вчинено за письмовою заявою дружини покупця - ОСОБА_1 .

Будь-яких доповнень або пояснень від учасників справи при новому розгляді не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 доведено, що 12/100 частин спірного садового будинку та 12/100 частин спірної земельної ділянки є його особистою приватною власністю, а тому спірне майно поділу не підлягає.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2312 від 16.09.2001.

30.06.2005 ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_6 валютні цінності в сумі 55 000,00 дол. США, які він зобов`язався повернути 30.06.2020 або до 30.06.2020. Відповідно до розписки вказані кошти повернуті 03.04.2018.

Курс НБУ станом на 30.06.2005 (день отримання позики відповідачем) становив - 100 дол. США = 505,5000 грн, станом на 06.06.2007 (день внесення вкладу відповідачем в банк) - 100 дол. США = 505,0000 грн, станом на 30.07.2007 (день підписання договору купівлі продажу) - 100 дол. США = 505,0000 грн.

30.07.2005 укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_8 .

06.06.2007 ОСОБА_2 внесено в ПАТ «КБ «Надра» на накопичувальний рахунок 104 539,18 дол. США, а 09.07.2007 переведено з поточного на накопичувальний рахунок 544,18 дол. США.

30.07.2007 ОСОБА_2 продав належну йому квартиру АДРЕСА_5 . Відповідно до пункту 3 договору, продаж квартири здійснено за 252 500,00 грн, вся сума сплачена покупцем до підписання договору.

29.05.2009 ОСОБА_2 в ПАТ «КБ «Надра» здійснено переказ з накопичувального на поточний, списання у розмірі 5 083,00 дол. США, 30.07.2009 здійснено переказ з накопичувального на поточний, списання у розмірі 100 000,36 дол. США, сума нарахованих відсотків за період - 19 550,29 дол. США.

25.02.2010 ОСОБА_2 внесено 95 212,35 дол. США на депозит в ПАТ «КБ «Надра», а 25.02.2011 здійснено операцію «переказ суми депозиту на поточний рахунок», списання - 95 212,35 дол. США., нараховано відсотків - 8 378,67 дол. США.

28.02.2011 ОСОБА_2 внесено 62 454,00 дол. США на депозит в ПАТ «КБ «Надра».

03.11.2011 ОСОБА_9 відповідно до нотаріально посвідченого попереднього договору щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, передав аванс у сумі 55 855,00 грн, що еквівалентно 7 000,00 дол. США по курсу НБУ станом на 03.11.2011, в рахунок 12/100 частин садового будинку та 12/199 частин земельної ділянки у гривнях, що буде еквівалентно 92 000,00 дол. США за обмінним курсом НБУ на день укладання основних договорів, які ОСОБА_2 повинен сплатити при оформлені основних договорів. Відповідно до пункту 2.4 - ціна за 12/100 частин земельної ділянки та 12/100 частин садового будинку визначається сторонами у гривнях, що буде еквівалентно 92 000,00 дол. США на день укладання основних договорів. Відповідно до пункту 5 - сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за основними договорами (продавець - передати 12/100 частин садового будинку та 12/100 частин земельної ділянки, а покупець - сплатити відповідну грошову суму за таким графіком: 90 % ціни (за вирахування авансу) - під час укладання основних договорів, 10 % ціни (за вирахуванням авансу) - не пізніше 01.03.2012.

Відповідно до пункту 8 - ОСОБА_1 надала письмову згоду, як дружина ОСОБА_2 щодо укладання цього договору та укладання основних договорів.

29.02.2012 ОСОБА_2 здійснено в ПАТ «КБ «Надра» переказ суми депозиту на поточний рахунок, списання - 62 454,00 дол. США., нараховано відсотків - 5 680,80 дол. США.

З наданого до суду відповідачем поточного звіту від 21.03.2019 за операціями по накопичувальному рахунку ОСОБА_2 з 28.10.2006 по 21.03.2019 вбачається, що 06.06.2007 на накопичувальний рахунок відповідачем внесено грошові кошти у сумі 104 539,18 дол. США, 09.07.2007 - 544,18 дол. США. 29.05.2009 з рахунку знято 5 083,00 дол. США, а 30.07.2009 - 100 000,36 дол. США.

З наданих банківських звітів від 21.03.2019 вбачається, що відповідач мав у ПАТ «КБ «Надра» депозитний рахунок «Мій вибір», на якому у період з 25.02.2010 по 25.02.2011 були розміщені кошти у сумі 95 212,35 дол. США та депозит «Депозит без поповнення», на якому з 28.02.2011 по 29.02.2012 знаходилися кошти у розмірі 62 454,00 дол. США.

17.03.2012 між ОСОБА_9 , як покупцем, та ОСОБА_10 , як подавцем, укладений договір купівлі-продажу 12/100 садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 974.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 та передати за неї суму за попередньою домовленістю.

Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу продаж 12/100 частин садового будинку вчинено за 716 000,00 грн, які продавець отримав повністю від покупця при підписанні цього договору.

Відповідно до пункту 14 договору купівлі-продажу право власності на 12/100 частин садового будинку з відповідними побутовими будівлями і спорудами виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору.

Відповідно до пункту 19 договору купівлі-продажу укладання договору вчиняється за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_1

17.03.2012 між ОСОБА_9 , як покупцем, та ОСОБА_10 , як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу 12/100 частин земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І. Р. та зареєстрований в реєстрі № 977.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність 12/100 частин від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :90:856:0131, яка передана для ведення садівництва, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передати за неї суму за попередньою домовленістю.

Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу продаж цієї частини ділянки вчинено - за 20 000,00 грн, які продавець отримав повністю від покупця під час підписання цього договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частку земельної ділянки.

Відповідно до пункту 11 договору купівлі-продажу укладання договору вчиняється за письмовою заявою дружини покупця - ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 14 договору купівлі-продажу право власності на 12/100 частин земельної ділянки виникає у покупця з моменту її державної реєстрації.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.03.2016 шлюб між сторонами розірвано за їх спільною заявою. Рішенням встановлено, що заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано відповідну спільну заяву від 27.01.2016, до заяви додано нотаріально посвідчений договір про утримання дитини від 17.02.2016, фактично стосунки припиненні з серпня 2015 року, спільне господарство не ведеться, у кожного з подружжя окреме проживання.

З наданих копій паспортів сторін вбачається, що їх місце проживання не було зареєстроване у спірному садовому будинку, вони мали зареєстроване місце проживання в м. Харкові.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 підтвердив обставини викладені в письмових заявах по суті справи.

Відповідно до довідки від 16.01.2017 ТОВ «Комфорт-Таун», ОСОБА_2 мешкає разом із сином за адресою: АДРЕСА_8 .

01.02.2017 ОСОБА_2 звертався до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявою про злочин, в якій повідомив, що ОСОБА_1 та інші особи незаконно мешкають на його дачі. За результатами розгляду звернення встановлено, що між ОСОБА_2 та його колишньою дружиною виникли спірні питання в сфері цивільно-правових відносин, запропоновано звернутися до суду.

За положеннями ст. 60 С.К. України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

У постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 541/2445/17 (провадження № 61-40170св18) зазначено, що «вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом…Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує…Виходячи з наведеного, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням того, що спірне майно - квартира та земельна ділянка, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їхнім спільним майном та воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Посилання у касаційній скарзі на те, що кошти у сумі 95 000 грн є особистою власністю ОСОБА_2, а договори купівлі-продажу квартири і земельної ділянки були укладені не в інтересах сім`ї не підтверджені належними та допустимими доказами. Доводи касаційної скарги про те, що зазначені кошти були надані батьками відповідача на придбання спірного майна за умови, що вона і позивач будуть проживати у спірній квартирі, тобто укладення договорів купівлі-продажу від 09.12.2014 мало іншу мету ніж набуття майна у спільну сумісну власність, спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом самих договорів купівлі-продажу квартири і земельної ділянки та письмовою згодою ОСОБА_1, наданою нотаріусу на придбання вказаного майна, дослідженими у судовому засіданні. Крім того, вказані договори купівлі-продажу не містять застереження про те, що кошти у розмірі 95 000 грн є особистою власністю ОСОБА_2, або надані третіми особами, або укладені в інтересах третіх осіб. Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем, нею не доведені підстави для відступу від засад рівності таких часток при поділі майна».

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

У даній справі презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (12/100 частин садового будинку, 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131) відповідачем не спростовано, оскільки матеріалами справи підтверджується, що зазначене нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, у зазначених договорах купівлі-продажу міститься письмова згода дружини ОСОБА_1 на укладання правочинів, тому твердження відповідача про те, що спірне нерухоме майно було придбано за особисті кошти, вилучені з продажу дошлюбного майна та позичених до укладення шлюбу, і витрачених у своїх власних особистих інтересах не пов`язаних із сімейними, є недоведеними, оскільки, у договорах купівлі-продажу відсутні будь-які застереження про придбання нерухомості ОСОБА_2 за власні особисті кошти, та у своїх власних особистих інтересах не пов`язаних із сімейними.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 про те, що спірне майно було придбано за його особисті кошти, зокрема, виручені від продажу належної йому квартири АДРЕСА_5 , слід зазначити, що договір купівлі-продажу вказаної квартири було вчинено 30.07.2007, а грошові кошти у сумі 104 539,18 дол США були зараховані на накопичувальний рахунок в ПАТ КБ «Надра» 06.06.2007, тобто, майже за два місяці до вчинення договору купівлі-продажу.

При цьому, доказів того, що це саме ті кошти, які були отримані в результаті відчуження власного майна ОСОБА_2 суду не надано, а лише посилання відповідачем на п. 3 договору купівлі-продажу, яким зазначено, що вся сума від продажу квартири була сплачена покупцем до підписання договору, не може вважатись переконливим і достатнім доказом на підтвердження зазначених обставин.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що за операціями по накопичувальному банківському рахунку ОСОБА_2 за період з 28.10.2006 по 21.03.2019, на накопичувальний рахунок було внесено грошові кошти у сумі 104 539,18 дол США (06.06.2007), а 09.07.2007 - 544,18 дол США, 29.05.2009 з рахунку знято 5 083,00 дол США, 30.07.2009 знято 100 000,36 дол США, також, у 2010 році списувалась сума у розмірі 95 212,35 дол. США, а в 2011 році вносилась у розмірі 62 454,00 дол США.

Із наведеного вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами як до укладення шлюбу, так і після, і на банківські рахунки вносились та знімались грошові кошти, також, і після укладення шлюбу. Зазначене свідчить, що грошові кошти мають статус спільного майна, що в свою чергу, ставить під сумнів твердження відповідача, що частина земельної ділянки та садового будинку була придбана лише за його особисті кошти.

З огляду на те, що відповідачем не доведено придбання спірного нерухомого майна за особисті кошти та для особистих інтересів, апеляційний суд доходить висновку, що спірне майно, придбане у період шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності, і тому сторони мають право на його поділ у рівних частках. На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подано від її імені та в її інтересах адвокатом Домітращук Іриною Михайлівною, яка діє на підставі договору, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 6/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та на 6/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 червня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук