АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року

м. Чернівці

справа № 722/928/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Унгурян С. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив захистити та відновити його порушені права на використання належної йому на праві власності земельної ділянки у наступний спосіб:

- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 припинити протиправні дії, що полягають в облаштуванні та експлуатації на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0355 вигрібної ями з порушенням нормативів, які встановлені п. 2.21, п. 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць», п. 3.10., 10.8.4 ДБН В.2.5.-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровод та каналізація», п. 6.1.41 ДБН Б 2.2.-12:2019, існуючу вигрібну яму засипати;

- з метою припинення наведених вище протиправних дій та усунення їх негативних наслідків, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт перенести вигрібну яму, яка розташована відповідачем на належній йому земельній ділянці на території садиби АДРЕСА_1 у глибину належної йому земельної ділянки на відстань не ближче 20 метрів від вікон житлових будинків, з виконанням вигрібної ями з водотривкого водонепроникного матеріалу, з щільно прилягаючою кришкою відповідно до норм п. 1.1., 2.21, п. 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць», п. 3.10., 10.8.4 ДБН В.2.5.-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровод та каналізація», п. 6.1.41,6.1.42 ДБН Б 2.2.-12:2019;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт усунути порушення вимог п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 шляхом виконання інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території, з метою запобігання потраплянню стічних вод на суміжну земельну ділянку садиби АДРЕСА_1 ;

- з метою захисту майнових прав та відшкодування шкоди в сумі 347 147 гривень, яка заподіяна належному позивачу майну (підвальному приміщенню), зобов`язати відповідача ОСОБА_2 у строк не пізніше 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили за власний кошт придбати необхідні будівельні матеріали та виконати роботи з відновлення належного йому пошкодженого підвального приміщення, в обсягах, що визначено локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1, виконаним судовим експертом СП «Західно-український експертно-консультативний центр» при проведенні будівельно-технічної експертизи №547 від 16 грудня 2020 року, зокрема: демонтаж пошкоджених багатопустотних з/бетонних плит розмірами 8,40x1,20м - 5 шт.; демонтаж з/бетонного армованого ригеля довжиною 11 м.п.; демонтаж стіни підвалу з каменю-черепашнику; улаштування водовідливу з підвалу; улаштування стіни підвалу з каменю - черепашнику; улаштування з/бетонного ригеля армованого довжиною 11 м.п.; придбання та влаштування з/бетонних плит розмірами 8,40x1,20 - 5 шт.; проведення необхідних земляних та інших робіт.

Посилався на те, що він є власником садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, площею 0,25 га, на якій розташована садиба, також належить йому на праві власності.

Власником сусідньої садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_2 .

На належній йому земельній ділянці ним та його дружиною ОСОБА_3 за власні кошти та власними силами протягом квітня-травня 2020 року було побудовано підвальне приміщення (підземний погреб) площею 127,6 кв.м., яке використовується його дружиною у підприємницькій діяльності для зберігання саджанців, що вирощуються на продаж, та вирощеної сільськогосподарської продукції.

Відповідач ОСОБА_2 побудував вигрібну яму для забезпечення збору стічних вод та каналізації від свого будинку.

Будівництво вказаної вигрібної ями призвело до підмиву та руйнування належного позивачу заглибленого підвалу.

Відповідачем ОСОБА_2 при облаштуванні вигрібної ями на власній земельній ділянці було порушено існуючі санітарно-будівельні норми, що стало причиною порушення гідробалансу на земельних ділянках, що межують, внаслідок збору стічних вод, яке спричинило підмив стічними водами несучих конструкцій належного позивачу заглибленого підвалу та його руйнування. Також причиною руйнування підвалу стала відсутність інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території, що сприяє потраплянню стічних вод на суміжну земельну ділянку позивача.

Внаслідок вказаних порушень прав позивача він втратив можливість здійснювати будівництво будинків та інших споруд на належній йому земельній ділянці, експлуатувати існуючі господарські споруди, що є перешкодою для використання ним земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що виготовлені експертом ОСОБА_4 висновки будівельно-технічних експертиз №547 від 16 грудня 2020 року та №49 від 21 квітня 2023 року, суперечать іншим матеріалам справи та викликають сумніви у їх правильності.

Вирішуючи наявний між сторонами спір, суд врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року, який є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Руйнування та пошкодження в конструктивних елементах будівлі підвалу літери « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована у складі садиби АДРЕСА_2 , є наслідком саме протиправних діянь як позивача ОСОБА_1 , яким не передбачено фундамент з підошвою, який заглиблений та передає навантаження від конструкцій, що розташовані вище (стін, перекриттів) на основу; не передбачено гідроізоляцію поверхонь, що стикаються з грунтом; не забезпечено унеможливлення потрапляння атмосферних вод на основу та під стіни підвалу, не забезпечено заходів щодо унеможливлення обвалу (зсуву) земляних укосів, так і відповідача ОСОБА_2 , яким не забезпечено відведення стічних вод (дощової води, талого снігу тощо) з даху власного будинку та території власної садиби.

ОСОБА_1 не доведено наявності саме безпосереднього причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, тобто не доведено того, що саме конкретна поведінка відповідача ОСОБА_2 без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача щодо порушення будівельних та санітарних норм з облаштування вигрібної ями та відведення дощових вод з його земельної ділянки з негативними наслідками, заподіяними майну позивача.

Судом не враховано, що обидва експерти дійшли тотожних висновків щодо порушення відповідачем ОСОБА_2 вимог щодо добросусідства, яке полягає у розміщенні та експлуатації вигрібної ями, яка не має гідроізоляції на межі з земельною ділянкою позивача без врахування визначених будівельними нормами відстані від будівель і споруд, без врахування ухилу в сторону ділянки позивача, за наявності прямої заборони випуску каналізаційних вод до вигрібної ями при введенні внутрішнього водопроводу до будинку, а також відсутності інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку літера «Ж», а також прилеглої до цього будинку території, що сприяє потраплянню вод на суміжну земельну ділянку садиби позивача.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що руйнування та пошкодження підвалу є наслідком протиправних дій позивача ОСОБА_1 , оскільки відсутність в підвалі фундаменту не відповідає фактичних обставинам справи. Крім того, відсутність фундаменту в підвалі не є прямою невідповідністю вимог нормативних документів.

Відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування відсутності в його діях порушень будівельних та санітарних норм під час експлуатації належної йому земельної ділянки та відсутності вини у заподіянні шкоди позивачу.

Відповідач був обізнаний про неправомірність своїх дій щодо розміщення вигрібної ями без дотримання будівельних та санітарних норм, існування негативного впливу порушення порядку відведення дощових вод зі своєї земельної ділянки на суміжну ділянку позивача та свідомо йшов на порушення вказаних норм, припускав можливість настання негативних наслідків для позивача та не вчинив жодних дій, спрямованих на унеможливлення настання негативних наслідків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначав, що судом першої інстанції був зроблений правильний висновок про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між руйнуванням підвалу та неправомірними діями відповідача.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 є власником садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 26 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Твердушкіним Р. Д., зареєстрованого в реєстрі за №1301, та розташоване на належній позивачу ОСОБА_1 на праві власності земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0020 (а.с.21-24, 30-32 т.1).

З копії технічного паспорта вбачається, що належна на праві власності позивачу ОСОБА_1 садиба складається з: житлового будинку літера «А», літньої кухні літера «Б», сарая літера «В», вбиральні літера «Г», підвалу літера «Пд», воріт-огорожі №1-2, колодязя №3 та вигрібної ями №4 (а.с.25-29 т.1).

У технічному паспорті на садибу АДРЕСА_2 міститься характеристика підвалу та опис її основних конструктивних елементів, зокрема: літера «Пд»; рік забудови «2020»; фундамент «камінь черепашник»; стіни «камінь черепашник»; перекриття «залізобетонні плити»; висота «3,50м»; площа- «127,60 кв.м.» (а.с.29 т.1).

Власником сусідньої садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_2 . Вказане майно належить йому на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання від 11 липня 2016 року та розташоване на належній відповідачу ОСОБА_2 на праві власності земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0355 (а.с.33-35 т.1).

З копії технічного паспорта вбачається, що належна на праві власності відповідачу ОСОБА_2 садиба складається з: житлового будинку літера «Ж», ганку літера «ж», літньої кухні літера «Б», сарая літера «З», гаража літера «К», підвалу літера «Пд», хвіртки та воріт №1, огорожі №2 та криниці №3 (а.с.36-42 т.1).

Крім вказаних будівель та споруд, на території садиби відповідача ОСОБА_2 знаходиться вигрібна яма, споруджена ним з каменю черепашника. Відповідачем визнана вказана обставина.

На початку жовтня 2020 року відбулося руйнування частини підвалу літера «Пд», розташованого на території садиби позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме бокової частини підвалу, яка знаходиться зі сторони суміжної земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 . Вказані обставини визнані сторонами у справі.

Руйнування частини підвалу та характер таких руйнувань підтверджується також актами обстеження стану підвальної споруди, складеними 08 жовтня 2020 року та 11 листопада 2020 року комісією по розгляду звернень громадян з питань дотримання правил добросусідства Вашковецької сільської ради (а.с.43-45 т.1), фотознімками та відеозаписами частково зруйнованого підвалу (а.с.188-193 т.2), протоколом огляду доказів за їх місцезнаходженням від 19 липня 2023 року (а.с.222-225 т.2).

Згідно з висновками будівельно-технічної експертизи №547 від 16 грудня 2020 року та додаткової будівельно-технічної експертизи №49 від 21 квітня 2023 року вбачається, що вигрібна яма, яка розташована на території садиби на АДРЕСА_1 , споруджена з порушенням вимог будівельних норм та санітарних норм і правил. Постійний випуск стічних каналізаційних вод у вказану вигрібну яму, а також неорганізоване водовідведення дощових вод з дахів будинків та з території садиби АДРЕСА_1 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із руйнуванням підвалу літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 » сусідньої садиби на АДРЕСА_2 , яке належить позивачу (а.с.49-66 т.1, 150-168 Т.2).

Як вбачається із змісту пункту 1 розділу ІІ «Дослідження» висновку будівельно-технічної експертизи №547 від 16 грудня 2020 року, експертом ОСОБА_4 було встановлено, що досліджений підвал збудований зі слідуючих конструкцій: фундаменти з каменю черепашнику; стіни з каменю черепашнику; перекриття плити багатопустотні марки ПТК (а.с.51 т.1).

Із змісту пункту 1 розділу ІІ «Дослідження» та пункту 1 розділу ІІІ «Висновки» висновку додаткової будівельно-технічної експертизи №49 від 21 квітня 2023 року вбачається, що експерт ОСОБА_4 зазначає про наявність під несучими стінами, на які спиралися залізобетонні плити перекриття, улаштованих залізобетонних фундаментів висотою 1,50м над землею та заглиблених у грунт на глибину 0,5м (а.с.152 т.2), а також робить висновок про те, що спірний підвал літера «Пд» відповідає нормативно-правовим актам у галузі будівництва і в тому числі наявності бетонного фундаменту (а.с.158-159 т.2).

Із долучених до справи представником позивача фотознімків, на яких зафіксовано процес будівництва підвалу, вбачається, що будівництво спірного підвалу від початкового етапу і до його завершення здійснювалося з каменю черепашника та без укладки заглибленого залізобетонного фундаменту під його стінами (а.с.100 т.1, а.с.188 т.2).

Обставини щодо відсутності фундаменту у спірному підвалі підтверджуються також висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року (а.с.4-28 Т.2)

Відсутність фундаменту у спірному підвалі була встановлена судом першої інстанції також і в ході огляду 19 липня 2023 року доказів за їх місцезнаходженням, що вбачається із відеозапису, доданого до протоколу, який виготовлено за результатами вчинення судом вказаної процесуальної дії (а.с.222-226 т.2).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року на підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих матеріалів було встановлено, що будівля підвалу літера «Пд», яка розташована у складі садиби АДРЕСА_2 , не відповідає вимогам нормативних документів (актів) у галузі будівництва з підстав, викладених у дослідницькій частині висновку; вигрібна яма, яка розташована у складі садиби АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам нормативних документів (актів) у галузі будівництва з підстав, викладених у дослідницькій частині висновку.

Руйнування та пошкодження, що наявні (були наявні станом на час проведення натурного обстеження) в конструктивних елементах будівлі підвалу літера « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що у складі садиби АДРЕСА_2 , виникли з наступних технічних причин:

- недолік проектування підвалу літера «Пд», а саме не передбачений фундамент з підошвою, який заглиблений та передає навантаження від конструкцій, що розташовані вище (стін, перекриттів) на основу; не передбачено гідроізоляцію поверхонь, що стикаються з грунтом;

- недолік процесу будівництва підвалу літера «Пд», а саме: не забезпечено унеможливлення потрапляння атмосферних вод на основу та під стіни підвалу, не забезпечено заходів щодо унеможливлення обвалу (зсуву) земляних укосів;

- не забезпечено відведення стічних вод (дощової води, талого снігу тощо) з даху будинку літера «Ж» та території сусідньої садиби АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що руйнування та пошкодження, що наявні (були наявні станом на час проведення натурного обстеження) в конструктивних елементах будівлі підвалу літера «Пд» (стінах, перекритті, стовпах, балці), що у складі садиби АДРЕСА_2 , не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з розташуванням вигрібної ями, розташованій у складі садиби АДРЕСА_1 .

Крім того, вказаним висновком встановлено, що вигрібна яма не відповідає вимогам пункту 17.4 ДБН В.2.5-64:2012, пунктів 6.1.41 та 6.1.42 ДБН В.2.5-75:2013, пункту 7.23 ДБН 2.2-15:2019 в частині наявності вигрібної ями, яка згідно цих вимог може бути передбачена для люфт-клозету, біотуалету та надвірної вбиральні, натомість в житловому будинку АДРЕСА_1 (з якого відбувається випуск) згідно технічного паспорта наявна ванна 1-3, а люфт клозет відсутній. Також відсутні заходи щодо забезпечення водонепроникнення вигрібу. Всупереч вимозі пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 відсутні інженерно-технічні заходи щодо водовідведення з покрівлі будинку території, що сприяє потраплянню стічних вод на суміжну земельну ділянку садиби №9 (а.с. 4-28 т.2).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном у спосіб перенесення вигрібної ями та виконання інженерно-технічних заходів щодо водовідведення з покрівлі будинку, а також з прилеглої до цього будинку території

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Відповідно до пунктів е), г) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частини першої статті 103 Земельного кодексу України власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла включає такі посягання як шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Відповідно до пункту 1.1.1 частини 1.1 розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною.

Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється (частина 2.21. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць).

Згідно з частиною 2.22. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Відповідно до пункту 10.8.4 ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішіні мережі та споруди. Основні положення проектування» у районах населених пунктів, в яких відсутні мережі централізованої або децентралізованої господарсько-побутової каналізації, не можна проектувати введення водопроводу у будинок, внутрішньобудинкову та зовнішню каналізацію з подальшим відведенням стічних вод у вигрібні ями. Для окремих одноповерхових і двоповерхових будинків, у яких немає введення водопроводу у будинок, допускається проектувати згідно з ДБН В.2.5-64 люфт-клозети, біотуалети та дворові вбиральні з водонепроникними вигребами. Очищення вигребів із використанням асенізаційних машин допускається здійснювати за схемами очищення цього населеного пункту на зливальні станції або на сміттєзвалища. Перевозити рідкі відходи з вигребів на території приватних володінь і використовувати їх як добрива у сільському господарстві не можна.

Згідно з приміткою 4 таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, що запобігають фільтрації фекальних стоків у ґрунт.

Згідно з пунктами 6.1.41, 6.1.42, таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. За відсутності мереж міської (селищної) каналізації необхідно передбачити каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд згідно з вимогами ДБН В.2.5-64, ДБН В.2.5-75. При введенні водопроводу у будинок та обладнання внутрішньобудинкової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб не допускається. Майданчики для компосту, дворові вбиральні, сміттєзбірник, сховища для добрив та ядохімікатів повинні знаходитись у глибині двору не ближче 20 м від вікон житлових будинків.

Відповідно до пункту 17.4 ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Частина І. Проектування. Частина 2 Будівництво.» при проектуванні одноквартирних індивідуальних будинків у місцевості, де відсутня каналізація, допускається влаштовувати в цих будинках люфтклозети з вигребами, які повинні розташовуватися біля заднього чи бічного фасаду із північного боку. Корисна місткість вигребу визначається із розрахунку 0,5 м3 на особу при очищенні вигребу один раз на рік і 0,25 м3 при очищені два рази на рік. Дно вигребу повинно розташовуватися вище рівня ґрунтових вод не менше ніж на 0,5 м. Конструкція вигребу повинна бути водонепроникною.

Висновком будівельно-технічної експертизи №547 від 16 грудня 2020 року встановлено, що вигрібна яма, яка споруджена відповідачем без забезпечення заходів з її герметизації знаходиться на відстані 2,8 метрів від підвалу позивача та 3,7 метрів на відстані від житлового будинку. Такі самі обставини встановлені висновком експерта №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року.

Отже, вигрібна яма споруджена з порушенням вимог пункту 17.4 ДБН В.2.5-64:2012, пунктів 6.1.41, 6.1.42, таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019, пункту 10.8.4 ДБН В.2.5-75:2013, пунктів 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць.

Висновком експерта №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року також встановлено, що організоване водовідведення з покрівлі житлового будинку літера «Ж» та прилеглої території садиби №7 відсутнє, що не відповідає пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019. У висновку додаткової будівельно-технічної експертизи №49 від 21 квітня 2023 року зроблено висновок про те, що дощові води та сніг з будівель та поверхневі води з території земельної ділянки садиби №7 стікають між будівлями та вздовж збудованої цегляної огорожі з заглибленим фундаментом без відводу в водовідвідну канаву і потрапляють на земельну ділянку садиби №9.

Отже, судом встановлено, що права позивача на користування земельною ділянкою та будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , порушені внаслідок вказаних вище неправомірних діянь відповідача.

Крім того, сам факт зведення вигрібної ями без дотримання встановлених будівельних та санітарних норм вказує на порушення прав позивача.

За таких обставин слід зобов`язати відповідача перенести вигрібну яму та здійснити необхідні інженерно-технічні заходи для запобігання потрапляння атмосферних опадів, які стікають з покрівлі належної йому будівлі літери «Ж» та прилеглої до цього будинку території на земельну ділянку позивача.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №686/23737/15-ц.

Щодо позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди у спосіб придбання необхідних будівельних матеріалів та виконання робіт з відновлення належного позивачу пошкодженого підвального приміщення

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди у спосіб придбання необхідних будівельних матеріалів та виконання робіт з відновленням належного позивачу пошкодженого підвального приміщення суд першої інстанції не врахував наступне.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 4 статті 22 ЦК України на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

З висновку експерта №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року вбачається, що підвал позивача має ознаки незавершеного будівництва, оскільки перебуває в недобудованому стані: відсутні покрівля, гідроізоляція поверхонь, які контактують з ґрунтом, відсутні підлоги та оздоблення, відсутнє мощення.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Роблячи висновок про причини руйнувань та пошкоджень, що наявні в конструктивних елементах будівлі підвалу літера «Пд» (стінах, перекритті, стовпах, балці), що у складі садиби АДРЕСА_3 , експерт зазначив, що механічний стан ґрунтів, їх вид та рівень залягання ґрунтових вод також може мати вплив, однак результати інженерно-геологічних досліджень (вишукувань) не були надані експерту (висновком експерта №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року).

Отже, без проведення інженерно-геологічних досліджень встановити точні причини руйнування підвалу не є можливим, а тому колегія суддів вважає помилковим висновок експерта в частині визначення причин руйнування підвалу, який належить позивачу.

Крім того, з висновку експерта №СЕ-19/102-21/18163-БТ від 13 жовтня 2022 року вбачається, що причиною руйнування підвалу є відсутність фундаменту з підошвою, який заглиблений та передає навантаження від конструкцій, які розташовані вище на основу, відсутність гідроізоляції поверхонь, що стикаються з грунтом, не забезпечення потрапляння атмосферних вод на основу та під стіну підвалу, а також заходів щодо унеможливлення обвалу (зсуву) земляних укосів.

У висновку додаткової будівельно-технічної експертизи №49 від 21 квітня 2023 року експерт взагалі не аналізує такі причини руйнування підвалу, як відсутність гідроізоляції поверхонь, що стикаються з ґрунтом, не забезпечення потрапляння атмосферних вод на основу та під стіну підвалу, а також заходів щодо унеможливлення обвалу (зсуву) земляних укосів.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, неможливо зробити категоричний висновок про те, що шкода, завдана позивачу в результаті руйнування підвалу, є наслідком саме протиправних діянь відповідача.

Отже, позивачем не доведено причинний зв`язок між протиправним діянням відповідача та шкодою, завданою потерпілому. Вказане виключає покладення на відповідача обв`язку відшкодувати матеріальну шкоду позивачу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання припинити протиправні дії

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про припинення протиправних дій суд першої інстанції не врахував наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового прав та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Колегія суддів вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача припинити протиправні дії є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативних наслідків порушення права позивача, тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 7 липня 2021 року у справі №264/6418/19.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині відмови в позові про усунення перешкод в користуванні майном скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні майном.

ОСОБА_1 слід усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 в строк не пізніше тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили перенести вигрібну яму, яка розташована на належній йому земельній ділянці на території садиби АДРЕСА_1 в глиб цієї земельної ділянки та здійснити необхідні інженерно-технічні заходи з дотриманням санітарних та будівельних норм для запобігання потраплянню атмосферних опадів, які стікають з покрівлі належної ОСОБА_2 будівлі літера «Ж», яка знаходиться на АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 .

Змінити рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в частині відмови в позові про зобов`язання припинити протиправні дії та відшкодування майнової шкоди, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення однієї позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та відмову у задоволенні вимог про зобов`язання припинити противоправні дії та відшкодування майнової шкоди.

Щодо відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору

З квитанцій від 2 серпня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2724 гривень (а.с.1-3 т.1).

З квитанції від 21 листопада 2022 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 3471 гривні 40 копійок (а.с.50 т.2).

Всього за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 6195 гривень 40 копійок.

Колегія суддів вважає, що позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір», враховуючи що позивач звертався до суду з позовними вимогами про припинення протиправними дій, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування майнової шкоди, що є двома вимогам немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру. Судовий збір за подання до суду позовної заяви складав 5287 гривень 40 копійок ((2270х0,4)*2+(347147/100х1)=5287,47).

З квитанції від 30 жовтня 2023 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 10 038 гривень 40 копійок (а.с.90 т.3).

Враховуючи наведене вище, позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». Судовий збір за подання до суду апеляційної скарги складав 7 931 гривню 21 копійка.

Всього судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, складав 13 218 гривень 68 копійок.

Отже, позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги, сплаченого за одну вимогу немайнового характеру в сумі 2270 гривень.

Щодо відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 червня 2020 року у справі №211/1674/19.

З договору про надання професійної правничої допомоги від 17 жовтня 2020 року вбачається, що позивачу правничу допомогу надавала адвокат Лютікова Н. О.

Згідно з пунктом 4.1. вказаного договору оплата послуг виконавця встановлена за згодою сторін в розмірі 65 000 гривень. Сума гонорару є фіксованою, визначена із врахуванням віддаленості Сокирянського районного суду Чернівецької області та необхідності виїзду адвоката за меж міста Чернівці для участі у судових засіданнях, складністю справи, обсягу правових послуг необхідних для виконання доручень замовника. Замовник вносить попередню плату в сумі 25000 гривень, протягом п`яти днів з дати підписання договору. Решта суми гонорару вноситься замовником не пізніше п`яти днів до дати проведення судових дебатів у справі, що слухається Сокирянським районним судом Чернівецької області за позовом замовника (а.с.41-43 т.3).

З рахунків від 17 жовтня 2020 року та 14 вересня 2023 року вбачається, що адвокат Лютікова Н. О. отримала від позивача 65 000 гривень в рахунок оплати гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги від 17 жовтня 2020 року (а.с.39,40 т.3).

Отже, позивач поніс судові витрати на оплату послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 65 000 гривень.

З договору про надання правової допомоги від 24 серпня 2021 року вбачається, що правничу допомогу відповідачу у суді першої інстанції надавав адвокат Радамовський М. М.

Згідно з пунктом 5.1 вказаного договору сума гонору за погодженням сторін складає 25 000 гривень (а.с.76 т.3).

Згідно з актом виконаних робіт від 21 вересня 2023 року вбачається, що адвокат Радамовський М. М. надав відповідачу правничу допомогу, яка полягала у юридичній консультації, вивченні документів, судової практики, участі у судових засіданнях, оформленні процесуальних документів, виїздах з судовими експертами на місце огляду доказів, на що було витрачено 25 годин (а.с.75 т.3).

З квитанції до прибуткового ордера від 21 вересня 2023 року вбачається, що адвокат Радамовський М. М. отримав від ОСОБА_2 25 000 гривень (а.с.73а т.3).

З договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 14 листопада 2023 року вбачається, що в суді апеляційної інстанції правничу допомогу відповідачу надавало адвокатське об`єднання «Поляк і Партнери».

Згідно з пунктом 4.1 вказаного договору винагорода за послуги, що надаються адвокатським об`єднанням, визначається за згодою сторін договору в межах сорока відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої за годину роботи особа, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

Відповідно до звіту (акту) про надані послуги від 27 листопада 2023 року вбачається, що адвокатським об`єднанням «Поляк і Партнери» відповідачу була надана правнича допомога, яка полягала у підготовці відзиву на апеляційну скаргу та представництві інтересів клієнта в суді, на що було витрачено 8 годин.

З квитанції до прибуткового касового ордера №27/23/3 від 27 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатив адвокатському об`єднанню «Поляк і Партнери» 21 440 гривень.

Отже, відповідач поніс судові витрати на оплату послуг з надання правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 46 440 гривень.

Враховуючи задоволення однієї позовної вимоги позивачу слід відшкодувати за рахунок відповідача судові витрат, понесені на оплату послуг з надання правничої допомоги в сумі 21 666 гривень 67 копійок (65000/3=21666,67).

Відповідачу слід відшкодувати за рахунок позивача судові витрати, понесені на оплату послуг з надання правничої допомоги в сумі 30 960 гривень (46440/3х2=30960).

Щодо розподілу витрат, понесених на проведення експертиз

З квитанцій від 21 грудня 2020 року, від 15 березня 2023 року, 18 травня 2022 року вбачається, що позивач за проведення експертиз сплатив 13 660 гривень (а.с.35, 36, 38 т.3).

З квитанції від 11 квітня 2022 року вбачається, що відповідач за проведення судової експертизи сплатив 10 548 гривень (а.с.71).

Враховуючи задоволення однієї позовної вимоги позивачу слід відшкодувати судові витрати, понесені на оплату проведення експертиз в сумі 4553 гривні 33 копійки (13660/3=4553,33)

Відповідачу слід відшкодувати судові витрати, понесені на оплату проведення експертизи в сумі 7032 гривень (10548/3х2=7032).

Висновок апеляційного суду за результатами розподілу судових витрат

Отже, всього позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати в сумі 28 490 гривень (2270+21666,67+4553,33=28490).

Відповідачу за рахунок позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в сумі 37 992 гривні (30960+7032=37992).

Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З позивача на користь відповідача слід стягнути 9502 гривні в рахунок відшкодування судових витрат (37992-28490=9502).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в частині відмови в позові про усунення перешкод в користуванні майном скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 в строк не пізніше тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили перенести вигрібну яму, яка розташована на належній йому земельній ділянці на території садиби АДРЕСА_1 в глиб цієї земельної ділянки та здійснити необхідні інженерно-технічні заходи з дотриманням санітарних та будівельних норм для запобігання потраплянню атмосферних опадів, які стікають з покрівлі належної ОСОБА_2 будівлі літера «Ж», яка знаходиться на АДРЕСА_1 , а також з прилеглої до цього будинку території на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 .

Змінити рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2023 року в частині відмови в позові про зобов`язання припинити протиправні дії та відшкодування майнової шкоди, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9502 (дев`ять тисяч п`ятсот дві) гривні в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 грудня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА