П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року м. Київ

Справа №359/6283/23

Провадження № 22-ц/824/13505/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 29 листопада 2023 року

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Драган Яною Сергіївною, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю майна та подружжя та поділ майна між подружжям, якою просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 103,92 кв.м., що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка та земельну ділянку площею 0,0602 га, кадастровий номер :05:007:0300; визнати частину незавершеного будівництвом житлового будинку, загальною площею 103,92 кв.м., що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка та частину земельної ділянки площею 0,0602 га, кадастровий номер :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка на праві власності за ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить: винести ухвалу про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0602 га, кадастровий номер :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які правочини (в тому числі переуступку права вимоги за Договором доручення №НАЗ- 43/16062021 від 16 червня 2021 року), що спричинять, чи зможуть спричинити у подальшому перехід права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 103,92 кв.м., що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка та земельну ділянку.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність: земельну ділянку площею 0,0602 га, кадастровий номер :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 103,92 кв.м., що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка.

Позивач зазначає, що відповідач відмовилась вводити будинок в експлуатацію та оформити належним чином право власності на новозбудований об`єкт нерухомості. Після чого ОСОБА_2 01 травня 2023 року подала до суду позов про розірвання шлюбу. Від укладення договору про поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 відмовилась. З огляду на те, що предметом позову є незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером : :05:007:0300, що також є предметом поділу існує велика імовірність відчуження даного будинку шляхом укладення договору переуступлення права вимоги. Доказом того, що відповідач може відчужити спільну сумісну власність є: відмова від введення будинку в експлуатацію, хоча він вже повністю збудований; факт укладення договорів на майно, що не є нотаріально посвідченими на ім`я відповідача, що після розлучення дають їй право одноособово, без згоди позивача, укладати правочини, що призведуть до відчуження права на незавершений будівництвом будинок, а з ним і на земельну ділянку; відмова від поділу майна шляхом укладення нотаріального договору. Ця обставина свідчить також про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 30 червня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Драган Я.С. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Зокрема зазначає про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції не досліджувались докази, в тому числі ті, що свідчили про наявність спору між сторонами, та «юридично невизначеного» правового статусу спірного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, позивач звертав увагу суду першої інстанції про необхідність вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову з тих підстав, що Відповідачка відмовилась, вводити будинок в експлуатацію та оформити належним чином право власності на новозбудований об`єкт нерухомості.

Як доказ готовності будинку, як об`єкту нерухомого майна, до суду були надані фото будинку та Договір Доручення №HA3-43/16062021 від 16.06.2021 року. У відповідності до п.5 Додатку 4 до Договору Доручення №HA3-43/l 6062021 від 16.06.2021 року: «Доручення за Договором повинно бути виконано Повіреним в строк до 30 травня 2022 року».

Крім того, суду першої інстанції повідомлялось, що адвокатом Драган Я.С. було подано адвокатський запит для здобуття доказів готовності будинку. Станом на день подання апеляційної скарги дані докази здобуті, та додаються до апеляційної скарг.

Так, у відповідь на адвокатський запит ТОВ «БІГ «ЄВРОДІМ» було надано Акт до Договору Доручення №HA3-43/l 6062021 від 16.06.2021 року про приймання Об`єкту нерухомості Довірителем за адресою: Київська область, Борипільський р-н, с. Безуглівка, кадастровий номер :05:007:0300 від 03.12.2022 року. Даний доказ, неможливо було додати до заяви про забезпечення позову, через його відсутність, тому додається до апеляційної скарги (Додаток 3).

Вищезазначений Акт свідчить про готовність будинку до вводу в експлуатацію ще з 03 грудня 2022 року, про що відомо Відповідачці у справі, та є беззаперечним доказом того, що вона умисно ухиляється від введення будинку в експлуатацію. Отже, заходи забезпечення позову є важливими для застосування у даній справі.

Крім того, зверталась увага суду першої інстанції, що предметом позову є незавершений будівництвом житловий будинок, що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300, що також є предметом поділу і саме через специфіку правового статусу спільного сумісного майна подружжя існує велика імовірність відчуження даного будинку шляхом укладення договору переуступлення права вимоги, оформлення права на будинок вже не в шлюбі, тощо. При цьому, за нормами законодавства у випадку переходу права вимоги за договором та права вводу в експлуатацію, особа яка отримає це право буде мати змогу отримати і право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Також, право власності на нерухоме майно, виникає з моменту його державної реєстрації (ст. 334 ЦК України). Тобто, при введенні будинку в експлуатацію та внесенні відомостей про даний будинок, як про об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після розірвання шлюбу, Відповідачка не буде мати жодних обмежень при відчуженні даного майна (у вигляді надання згоди на відчуження Позивача, як другого подружжя).

У такому випадку, виконання рішення про поділ майна подружжя буде виконати неможливим без подання іншого позову.

Таким чином, не дослідження доказів, що були додані до заяви про забезпечення позову спричинили прийняття незаконної ухвали, що підлягає скасуванню.

З огляду на те, що Ухвала суду була прийнята без дослідження доказів, що були долучені до справи, вважаємо, що судом першої інстанції було допущено порушення норм ст.ст. 149-150, 263 Цивільного процесуального кодексу України, та як наслідок винесено незаконну Ухвалу, що підлягає скасуванню.

Не враховано судом першої інстанції і правові ризики, на які зверталась увага у заяві про забезпечення позову, а саме:

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення щодо неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Таким чином, у випадку не накладення арешту на земельну ділянку та при відсутності заборони вчиняти дії, Відповідачка може розпоряджатись майном, що є спільною сумісною власністю на власний розсуд.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Драган Я.В. підтримали доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Як убачається з матеріалів справи, місцем проживання та реєстрації ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_1 , що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

За містом ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи, 30 жовтня 2023 року зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання шляхом оголошення через сайт судової влади, незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодних доказів щодо наявності намірів відповідача щодо відчуження земельної ділянки та незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку. Доводи заявника про те, що вказане нерухоме майно буде відчужено ОСОБА_2 є лише припущенням та не доведено належними і допустимими доказами. Заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, та з метою не порушення прав і законних інтересів власника майна, суд дійшов про відмову у забезпеченні позову.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ майна між подружжям.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що підстави для забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку відсутні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а ухвала суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 150, 259, 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Драган Яною Сергіївною, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023- скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0602 га, кадастровий номер :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Заборонити ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які правочини в тому числі переуступку права вимоги за Договором доручення №НАЗ- 43/16062021 від 16 червня 2021 року), що спричинять, чи зможуть спричинити у подальшому перехід права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 103,92 кв.м., що розташований на земельній ділянці, з кадастровим номером: :05:007:0300 за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Безуглівка.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна