ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Чернівці Справа №723/3819/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дячук О.О., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50% заробітку (доходу) щомісячно та 2000 грн на її утримання до досягнення найменшою дитиною трьох річного віку.

Свої вимоги мотивувала тим, що сторони з 29.10.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19.05.2020 року, від шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що стало підставою для звернення з позовом.

Крім того, наголосила на тому, що за приписами ст.84 СК України має право на отримання аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, а відповідач в силу свого молодого віку є працездатним, інших дітей на утриманні не має, а тому, на її думку, в змозі сплачувати аліменти.

На підставі наведеного та з урахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, просила зазначені вимоги задовольнити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі частки його заробітку Провадження №22-ц/822/422/23

(доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 04.11.2022 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дружини в розмірі по 2000 грн щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Із вказаним рішенням відповідач не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає останнє незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом порушено норми ст.187 ЦПК України, оскільки позивач звернулася до суду з позовом 04.11.2022 року, а судом відкрито провадження 07.02.2023 року, тобто через 95 днів після надходження позовної заяви.

Стверджує, що аліменти на дітей мають бути необхідними та достатніми для забезпечення їх гармонійного розвитку, а у відповідності до ЗУ «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 2272 грн, від 6 років до 18 років 2833 грн, у зв`язку з чим вважає за можливе сплачувати по 1500 грн на кожну дитину.

Наголошує, що офіційно не працює, має нерегулярний заробіток, допомагає дітям по можливості, що підтвердив в суді першої інстанції копіями квитанцій.

Що стосується стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, то такі стягуються за наявності здатності чоловіка надавати таку допомогу, однак матеріали справи не містять доказів наявності доходів у відповідача та можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 .

За наведеного просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 1 500 грн щомісячно та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу у справі не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей суд першої інстанції вказав, що виходячи з критерію необхідності забезпечення гармонійного розвитку дітей з відповідача слід стягувати аліменти на утримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 2 000 грн до досягнення дитиною трьох річного віку, суд послався на вимоги ч.2 та ч.4 ст.84 СК України та вказав, що відповідач є здоровою особою, в центр зайнятості щодо працевлаштування не звертався, а тому дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Обставини справи щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2006 року, який розірвано на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19.05.2020 року, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_12 , проживання дітей разом із позивачкою сторонами визнається та не оспорюється (а.с.4-8).

З наданих відповідачем суду копій квитанцій, доданих до відзиву на позовну заяву, вбачається, що ОСОБА_2 переказував на рахунок та ім`я позивачки грошові кошти (а.с.24-29).

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення наведених норм СК України, зокрема, положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас, положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому, зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц.

Так, законодавство вказує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня - 2833 грн, вказані розміри містяться також і в ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»

За приписами ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Крім того, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану сторін по справі, які б свідчили про їх реальні доходи, та давали можливість суду визначитися з розміром стягуваних аліментів, а також про наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна, транспортних засобів та іншого нерухомого майна.

Водночас, обов`язок доказування і подання доказів, у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України покладається на кожну із сторін в підтвердження як своїх вимог так і своїх заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Суд же не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 5, 6, 7 приведеної статті).

Покликання в апеляційній скарзі на відсутність постійного працевлаштування та нерегулярний дохід жодними належними та допустимими доказами стороною відповідача не підтверджено, хоча останній не був обмежений в таких процесуальних діях, скористався правничою допомогою адвоката.

Таким чином, визначаючи до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за вибором позивача в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції правильно встановив обставини справи й правильно застосував норми права, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зазначеної вимоги.

Також, суд апеляційної інстанції враховує те, що вирішення наявного спору стосується безпосередньо інтересів однієї неповнолітньої дитини та двох малолітніх дітей, та наголошує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Щодо розміру аліментів на утримання дружини.

Так, відповідно до ч.2, 4, 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Дійсно, однією із обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню в цій справі щодо утримання відповідачем позивачки, є наявність у ОСОБА_2 можливості надавати таку матеріальну допомогу, однак останній не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відповідних доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів на утримання колишньої дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення такою трьох річного віку.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дружини.

Що стосується доводів про порушення судом норм процесуального права.

За приписами абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 вказаної статті визначено вичерпний перелік підстав за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Дійсно, 04.11.2022 року до Сторожинецького районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (а.с.1-12).

04.11.2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Дячук О.О. (а.с.13).

Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч.1 ст.28 ЦПК України).

В силу ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частина 7 зазначеної статті вказує про те, що інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Як вбачається, судом першої інстанції тричі здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Чернівецькій області 07.11.2022 року, 14.12.2022 року та 30.01.2023 року, а відповідь отримано тільки 03.02.2023 року, що свідчить про виконання судом покладних на нього процесуальним законом обов`язків.

Перевіривши вказані доводи та дослідивши матеріали справи у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування правильного по суті рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.