ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

секретар судового засідання - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Віри Юріївни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 09 липня 2015 року біля 02:45 годин на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом №91 сполученням «Одеса-Костянтинівка», стався наїзд електровозом №ЧС-7134 на трьох осіб, однією з яких була громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_2 загинула на місці. Електропоїзд №ЧС-7134 належить АТ «Українська залізниця» та є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідною сестрою загиблої, яка проживала з нею спільно однією сім`єю на момент її смерті. Позивач стверджує, що відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_2 на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У позові позивач зазначає, що у зв`язку зі смертю своєї сестри, вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, що проявлялось в порушенні нормального сну, а також перебуванні у стані постійного стресу. Позивач посилаючись на ч.2 ст.1168 ЦК України, зазначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. А тому, посилаючись на довідку Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області №127 від 27 листопада 2022 року про те, що на момент смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка ОСОБА_1 перебувала на реєстраційному обліку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей по господарської книги №5 с.Благодатне на 2011-2015 років ПГО №0243-5, стверджує, що проживала разом із матір`ю та загиблою сестрою однією сім`єю. Позивач вважає, що завдана їй моральна шкода внаслідок заподіяння смерті її сестри ОСОБА_2 через наїзд рухомого - залізничного складу, слід оцінити в розмірі 992 400,00 грн. У зв`язку з чим просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь позивачки ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 992 400,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем до суду не надано доказів того, що вона мешкала разом зі своєю сестрою на момент її смерті у 2015 році.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення було необ`єктивно та неповно оцінено всі обставини справи та не враховано наявність беззаперечних доказів її проживання із загиблою сестрою однією сім`єю.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, з яких можна встановити, що на момент смерті позивачка та її загибла сестра проживали спільно однією сім`єю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2015 року біля 02:45 годин на перегоні «ст.Гаврилівка-Язикове» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом №91 сполученням «Одеса-Костянтинівка», стався наїзд електровозом №ЧС-7134 на трьох осіб, однією з яких була громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події, ОСОБА_2 загинула на місці.

Електропоїзд №ЧС-7134 належить АТ «Українська залізниця» та є джерелом підвищеної небезпеки.

Позивач є рідною сестрою загиблої, та зазначає, що проживала з нею спільною однією сім`єю на момент її смерті.

Позивачка вважає, що за нормою ч.2 ст.1168 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, вона має право на відшкодування моральної шкоди з відповідача.

У зв`язку з фактом смертельної дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділом Барвінківського відділення поліції (м.Барвінкове) Ізюмського відділу поліції (м.Ізюм) ГУ НП в Харківській області було відкрито кримінальне провадження №0000303 від 09 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Постановою слідчого відділу Барвінківського відділення поліції (м.Барвінкове) Ізюмського відділу поліції (м.Ізюм) ГУ НП в Харківській області кримінальне провадження №0000303 від 09 липня 2015 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях машиніста електровозу ОСОБА_4 та помічника машиніста ОСОБА_5 , передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що довідка з погосподарської книги с.Благодатне є неналежним доказом, що може підтверджувати факт спільного проживання позивачки ОСОБА_1 та загиблої ОСОБА_2 .. Оскільки позивачка не надала до суду жодного належного доказу на підтвердження факту спільного проживання разом із загиблою сестрою, та враховуючи всі розбіжності між доказами та твердженнями позивача, суд не може їх врахувати як належні та допустимі докази.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Так, як вбачається із матеріалів справи, з відповіді Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області №02-28/1354 від 24 травня 2023 року, наданої на адвокатський запит колегією суддів встановлено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, станом на 09 липня 2015 року, також були зареєстровані ОСОБА_6 (мати померлої) та позивачка ОСОБА_1 (сестра померлої). (а.с. 109)

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з загиблою колегія суддів вважає помилковими.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілої не встановлено, смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а позивачка є сестрою загиблої, яка на момент смерті проживала з нею однією сім`єю, моральна шкода, заподіяна позивачці смертю її сестри, підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її рідної сестри, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сестри, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачки, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

У даній справі, моральна шкода у розмірі 200 000 грн це сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок смерті рідної сестри, яка настала до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачці внаслідок смерті її сестри, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові Верховного суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21

Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, а позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збору у розмірі 2000 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Віри Юріївни - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 2000 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2023 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Е.Л. Демченко

М.О. Макаров