Справа № 545/3827/23
Провадження № 2/545/3306/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Потетія А.Г.,

при секретарі Делія Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області м. Полтава в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 658 к-смп. Для виконання зобов`язань щодо вищезазначеного кредитного договору 17 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №658 к-смп.

Згідно судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області по справі за № 2н- 143/2009 від 07.10.2009р. вирішено солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20 166,04 грн. та судових витрат в сумі 130,83 грн.

По виконанню вище зазначеного судового наказу 13.03.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Полтаві винесена постанова про закінчення ВП № 66438501, у зв`язку з повним та фактичним виконанням, де боржником є ОСОБА_1 .

По виконанню вищезазначеного судового наказу 02 .11.2022 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Полтаві винесена постанова про закінчення ВП № 49533730, у зв`язку з повним та фактичним виконанням, де боржником є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 525 ЦК. України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області по справі за № 2н-143/2009 від 07.10.2009р. про стягнення заборгованості за Кредитним договором, АБ «УКРГАЗБАНК» 10.08.2023 направлені листи-вимоги позичальнику та поручителю щодо необхідності протягом 30 днів сплатити заборгованість на загальну суму 8 692 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 07 копійок, що складається: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року (включно) у розмірі 2 293 (дві тисячі двісті дев`яносто три) гривні 26 копійок; заборгованість з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 12.03.2017 по 23:02.2022 року (включно) у розмірі 6 398 (шість тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 81 копійка.

Так, 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на З, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N9 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася з невідомих суду причин, хоча вчасно була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області по справі за № 2н-143/2009 від 07.10.2009р. вирішено солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20 166,04 грн. та судових витрат в сумі 130,83 грн.

По виконанню вищезазначеного судового наказу 13.03.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Полтаві винесена постанова про закінчення ВП № 66438501, у зв`язку з повним та фактичним виконанням, де боржником є ОСОБА_1 .

По виконанню вищезазначеного судового наказу 02.11.2022 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Полтаві винесена постанова про закінчення ВП № 49533730, у зв`язку з повним та фактичним виконанням, де боржником є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18 Велика Палата Верховного Суду відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); Постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

У цій Постанові Велика Палата також вказала на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань в тому числі і зобов`язання, що виникають з судових рішень.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положеннями ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З наведених вище обставин, враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, доведеним та беззаперечним є факт наявності боргового зобов`язання відповідачів перед позивачем. Судовий наказ набрав законної сили 20.11.2009, а отже підлягав виконанню відповідачами, за умови їх добросовісної поведінки, без зволікання, тобто вже наступного дня після набрання чинності. Однак фактично судовий наказ було виконано 13.03.2023.

Таким чином, з дня наступного після набрання судовим наказом законної сили і до його повного виконання - є періодом прострочення виконання відповідачами зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення.

Позивач надає свій розрахунок заборгованості, згідно якого нараховує відповідачам заборгованість в розмірі 8 692,07 грн., що складається з заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року (включно) у розмірі 2 293,26 грн. та з заборгованість з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року (включно) у розмірі 6 398,81 грн.

З приводу цього суд зазначає, що при визначенні розміру заборгованості відповідачів, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Викладене узгоджується із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року, справа № 201/6750/16.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Суд з наданим позивачем розрахунком не погоджується, оскільки судовий наказ набрав законної сили 21.11.2009 та фактично був виконаний 13.03.2023, відтак саме з наступного дня після набрання судовим наказом законної сили та по дату його виконання підлягає стягненню 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до правил ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу у межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, але позивач не надав жодних доказів та обґрунтувань заявлених вимог саме за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року.

За таких обставин, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів.

Суддя: А. Г. Потетій