ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/374/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/1054/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 604/374/14- ц за апеляційною Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2023 року (постановлену суддею Сіянко В.М., повний текст якої складено 04 вересня 2023 року) в справі за заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (надалі АТ «Укрсиббанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликався на те, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2014 року, яке залишено без змін апеляційним судом Тернопільської області, у цивільній справі № 2/604/158/14 позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. На підставі вказаного рішення суду було видано та направлено на примусове виконання виконавчий лист від 08 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості за кредитним договором в розмірі 29998.21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2014 року становить 277060.46 грн, та судовий збір 2769.60 грн. Виконавче провадження №46135347.

На запити стягувача, державний виконавець не міг надати відповіді про рух виконавчого провадження та лише 12 січня 2023 року від Підволочиського ВДВС у Тернопільському районі надано відповідь, згідно з якою вказане виконавче провадження на виконанні відділу не перебуває, виконавчий лист було повернуто стягувачу 22 червня 2017 року на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач зазначає, що виконавчий лист із виконавчої служби не надходив та був втрачений під час пересилки засобами поштового зв`язку, рішення суду залишається не виконаним, а тому строк пред`явлення його до виконання був пропущений із поважних причин.

У зв`язку з наведеним просив суд видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для його пред`явлення до примусового виконання.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2023 року в задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Укрсиббанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист був втрачений в ході надсилання із виконавчої служби до стягувача, отже строк пред`явлення його до виконання був пропущений із поважних причин.

Крім того, 01 червня 2016 року АТ «Укрсиббанк», з однієї сторони, та ТОВ «Юридична фірма «Дельта М», з іншої сторони, уклали Договір про надання послуг №01/06. На підставі цього договору АТ «Укрсиббанк» доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надавати Банку послуги, а саме здійснювати дії, спрямовані на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №0 від 15 серпня 2007 року. До повноважень ТОВ «Юридичної фірми «Дельта М» належить і супроводження процедури примусового стягнення заборгованості боржника в рамках судового та виконавчого провадження.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що заявник не цікавився ходом виконавчого провадження та не взято до уваги те, що документи направлено на невірну адресу стягувача. Представник АТ «Укрсиббанк» неодноразово вживав заходи та звертався до органів державної виконавчої служби, направляв клопотання щодо місцезнаходження виконавчих документів 21 листопада 2017 року, 03 травня 2018 року, 19 липня 2019 року, 13 лютого 2020 року, 18 травня 2021 року, 02 грудня 2022 року, однак лише 12 січня 2023 року Підволочиським ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного МУЮ надано відповідь на попередні вищевказані звернення.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким заяву АТ «Укрсиббанк» задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року, позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15 серпня 2007 року в розмірі 29998.21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2014 року становить 277060.46 грн, а також стягнуто судовий збір в розмірі 2769.60 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

На підставі вказаного судового рішення Підволочиським районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 29998.21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2014 року становить 277060.46 грн, та судовий збір 2769.60 грн.

Виконавчий документ було подано ПАТ «Укрсиббанк» для виконання до ДВС та відкрито виконавче провадження №46135347.

Відповідно до відомостей АСВП: 46135347 станом на 04 грудня 2023 року вбачається, що дата відкриття виконавчого провадження - 21 січня 2015 року, стан ВП завершено.

Відповідно до листа головного державного виконавця Підволочиського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного МУ міністерства юстиції №287/22.7-29 від 12 січня 2023 року вбачається, що виконавче провадження 46135347 з примусового виконання виконавчого листа № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року на виконанні у Відділі не перебуває. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні Відділу та був повернутий стягувачу 22 червня 2017 року на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

У заяві АТ «Укрсиббанк» просить поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання посилаючись на те, що стягувачу протягом 2017-2023 років не було відомо про повернення виконавчого листа виконавцем. При цьому, представник АТ «Укрсиббанк» направляв запити до виконавчої служби: 21 листопада 2017 року, 03 травня 2018 року, 19 липня 2019 року, 13 лютого 2020 року, 18 травня 2021 року, які, на його думку, були протиправно проігноровані. Лише 12 січня 2023 року від Підволочиського ВДВС у Тернопільському районі надано відповідь про стан виконавчого провадження 46135347.

Представник заявника АТ «Укрсиббанк» в заяві стверджує, що виконавчий лист був втрачений в ході надсилання із виконавчої служби до стягувача та вважає, що строк пред`явлення його до виконання був пропущений із поважних причин, а тому просить поновити строк.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на день ухвалення рішення суду (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Зазначене право стягувача також було закріплено у частині другій статті 24 Закону України № 606-XIV.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року на виконання рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2014 року міг бути пред`явлений до 07 жовтня 2015 року, оскільки судове рішення набрало законної сили 07 жовтня 2014 року, що підтверджується відомостями на сайті ЄДРСР.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі №344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі №242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі №202/20331/13-ц.

Разом з тим згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 23 Закону №606-XIV у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону № 606-XIV).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина третя статті 23 Закону № 606-XIV).

Аналогічні приписи містяться у частинах четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Із матеріалів справи убачається, що АТ «Укрсиббанк» пред`являло виконавчий лист № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року до виконання, після чого державний виконавець відкривав виконавче провадження, а в подальшому своєю постановою повертав виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке повернення мало місце, зокрема, 22 червня 2017 року, чим, у відповідності до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 23 Закону № 606-XIV, частин четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався, тобто поновлювався.

Таким чином, з урахуванням того, що станом на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року до виконання сплив, оскільки цей виконавчий документ міг бути пред`явлений стягувачем до примусового виконання відносно боржника у строк до 22 червня 2020 року.

За частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З наведеного слідує, що підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Окрім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що виконавчий лист Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/158/14 від 08 грудня 2014 року перебував на виконанні у період з 21 січня 2015 року по 22 червня 2017 року у відділі ДВС №АСВП 46135347, та 22 червня 2017 року повернутий стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», та повторно стягувачем не пред`являвся.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що безпідставність посилання заявника АТ КБ «Укрсиббанк» на те, що стягувач не мав можливості пред`явити виконавчий документ до виконання.

Апеляційний суд зазначає, що поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом необмеженого строку означатиме, що стягувач матиме можливість «штучно» збільшити цей строк, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого часу. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз наведеної норми приводить до висновку, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 у справі №2-836/11.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що письмові звернення стягувача протягом 2017-2023 років до виконавчої служби про стан виконавчого провадження свідчить про пасивну позицію стягувача, який несумлінно користувався усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, не вжив достатніх заходів щодо виконання рішення суду.

З огляду викладене обґрунтованим є висновок місцевого суду про, що у даній справі відсутні правові підстави для поновлення строку АТ «Укрсиббанк» для пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Доводи апелянта про те, що представник АТ «Укрсиббанк» направляв запити до виконавчої служби: 21 листопада 2017 року, 03 травня 2018 року, 19 липня 2019 року, 13 лютого 2020 року, 18 травня 2021 року, які, на його думку, були протиправно проігноровані, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що АТ «Укрсиббанк», як стягувач, звертався із скаргами до суду на дії або бездіяльністю державного виконавця в порядку 447 ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що 01 червня 2016 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Юридична фірма «Дельта М» укладено договір про надання послуг №01/06 (супровід процедури примусового стягнення заборгованості), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказане не має правового значення при розгляді даної справи.

Враховуючи те, що дублікат виконавчого листа видається лише в межах строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, то відмова у поновленні строку є підставою для відмови у видачі дубліката виконавчого листа.

Таким чином, строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання сплив, заявником АТ «Укрсиббанк» не доведено наявність поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимоги заявника щодо видачі дубліката виконавчого документу та поновлення строку пред`явлення його до виконання задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 13 грудня 2023 року.

Головуючий : О.З. Костів

Судді: Б. О. Гірський

Н.М. Храпак