справа № 761/4154/19 головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/3789/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просило визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-33/2016-1 від 03 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 як покупцем та ПАТ «КБ «Земельний капітал» як продавцем, що діє в інтересах ОСОБА_1 , відповідно до якого відчужено акції прості іменні, емітовані ПАТ «КБ «Земельний капітал» в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер UА, кількістю 531 102 500 штук, загальною номінальною вартістю 5 311 025 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 за період з 30 червня 2016 року по 03 жовтня 2016 року здійснила відчуження належного їй на праві власності майна, а саме: 5% від статутного капіталу (5% простих іменних акцій) ПАТ «КБ «Земельний капітал». Позивач вважає, що укладений відповідачем правочин по відчуженню акцій, укладений з порушенням чинного законодавства, оскільки на все її рухоме та нерухоме майно було накладено арешт, а тому вона була позбавлена можливості вчиняти такі правочини. Крім того, вчинення такого правочину порушує права позивача, як кредитора та стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року у справі №761/8796/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» боргу у розмірі 39 023 172 грн. 14 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що 17 листопада 2014 року постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Канцедала О.О. відкрито виконавче провадження, надано строк боржнику для примусового виконання рішення суду та попереджено боржника про примусове стягнення заборгованості у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку. Постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана ОСОБА_1 особисто 24 листопада 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Поряд з цим, ОСОБА_1 будучи проінформована про обставину відкриття виконавчого провадження, здійснила відчуження цінного майна на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року по справі № 201/8847/18 висловлена правова позиція, у відповідності до якої: «Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку)». Банком було оскаржено вказаний правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний правочин). Поряд з цим, у процесі розгляду справи виконавче провадження ВП № 45467586 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року справі № 761/8796/13-ц закінчено 21 жовтня 2021 року у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду. При цьому, банком було доведено до відома суду першої інстанції про обставину існування рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2021 року по справі № 910/3077/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних у сумі 2 759 601 грн. 31 коп. та інфляційні втрати у розмірі 9 246 859 грн. 03 коп. На виконання рішення від 29 вересня 2021 року по справі № 910/3077/20 Господарським судом міста Києва 06 квітня 2022 року видано наказ на примусове виконання зазначеного рішення. Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку у зв`язку з відсутністю заборгованості на час ухвалення рішення, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість у ОСОБА_1 перед банком наявна за іншим судовим рішенням. До того ж, суд першої інстанції мав би керуватися обставинами, що існували на дату подання позову, а не тими, які виникли на четвертий рік розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 02 березня 2010 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Укрпериклаз» було укладено кредитний договір №1/2010 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25 000 000 грн. строком до 01 березня 2013 року.

Додатковою угодою від 22 квітня 2011 року сума кредиту була збільшена до 40 000 000 грн. із строком повернення до 01 квітня 2014 року.

Виконання умов кредитного договору було забезпечено порукою ОСОБА_1 за договором поруки №23 від 27 жовтня 2011 року.

Оскільки позичальник не виконував належним чином умов договору в частині повернення кредитних коштів, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року (справа №761/8796/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1/2010 від 02 березня 2010 року у сумі 39 168 141 грн. 74 коп.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2014 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року змінено та вирішено: стягнути з ОСОБА_1 , як поручителя та солідарного боржника ПАТ «Укрпериклаз», на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1/2010 від 02 березня 2010 року у сумі 39 023 172 грн. 41 коп.; стягнути з ОСОБА_5 , як поручителя та солідарного боржника ПАТ «Укрпериклаз», на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1/2010 від 02 березня 2010 року у сумі 39 023 172 грн. 41 коп.; стягнути з ОСОБА_4 , як поручителя та солідарного боржника ПАТ «Укрпериклаз», на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1/2010 від 02 березня 2010 року у сумі 39 023 172 грн. 41 коп.

24 жовтня 2014 року на виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист щодо ОСОБА_1 .

Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання та 17 листопада 2014 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження №45467586.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 12 лютого 2015 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1

03 жовтня 2016 року між ПАТ «КБ «Земельний капітал», який діяв в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір №БВ-33/2016-1 купівлі-продажу цінних паперів.

За умовами зазначеного договору продавець продав покупцю ціннні папери - акції прості іменні ПАТ «КБ «Земельний капітал» в кількості 531 102 500 штук загальною номінальною вартістю цінних паперів - 5 311 025 грн.

Постановою від 02 листопада 2016 року державний виконавець наклав арешт на 4,4259% акцій ПАТ «КБ «Земельний капітал» власником яких є ОСОБА_1 .

В подальшому за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-02/2020-1 від 23 листопада 2020 року ОСОБА_2 продав зазначені акції ОСОБА_3 .

Постановою від 21 жовтня 2021 року державний виконавець закінчив виконавче провадження № 45467586 у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Як зазначено у постанові, до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відділ) надійшла заява боржника від 21 жовтня 2021 року разом із квитанціями про сплату заборгованості, якою повідомлено державного виконавця про повне та фактичне виконання рішення суду. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення оскаржуваного правочину дійсно існувала заборгованість за виконавчим листом, однак, вчинення оскаржуваного правочину не свідчить про намір ОСОБА_1 ухилитись від виконання рішення суду, оскільки на момент розгляду справи судом рішення було виконане в повному обсязі. Тому, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту в даному випадку не призведе до захисту порушених прав, враховуючи, що на даний час вони поновлені (заборгованість сплачено).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Стаття 3 ЦК України відносить до загальних засад цивільного законодавства принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами зникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У відповідності до статей 202 та 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1, 3 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно положень частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу позовних вимог АБ «Укргазбанк» посилався на факт відчуження ОСОБА_1 належних їй акцій у період, коли стосовно зазначеної особи було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року справі № 761/8796/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 39 023 172 грн. 41 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. відкрито виконавче провадження, надано строк боржнику для примусового виконання рішення суду та попереджено боржника про примусове стягнення заборгованості у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 по справі 761/8796/13-ц, постановленою за наслідком розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 45467586 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» боргу встановлено, що: «Твердження позивача ( ОСОБА_1 ) про не надсилання державним виконавцем на його адресу вищевказаної постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення, спростовуються наявними в матеріалах прави копіями матеріалів виконавчого провадження, з яких вбачається, що 18 листопада 2014 року постанова була направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом 0281 та отримана особисто останньою ще 24 листопада 2014 року».

Згідно частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідач ОСОБА_1 , будучи проінформована про обставину відкриття виконавчого провадження, здійснила відчуження цінного майна.

Зазначене відчуження здійснено на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-33/2016-1 від 03 жовтня 2016 року, укладеного АТ КБ «Земельний Капітал» як комісіонером з ОСОБА_2 (покупець), відповідно до якого покупцеві продано 531 102 500 штук простих іменних акцій АТ КБ «Земельний Капітал», що належали ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 755/17944/18 наведено правовий висновок, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61- 17966св19) вказано, що: «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона сучасником й інших аналогічних правовідносин)».

Із зазначеного можна дійти висновку, що відповідач, вчиняючи дії до реалізації належних їй на праві власності акцій, будучи обізнаною про накладення арешту на все належне їй майно, діяла з прямим умислом ухилитися від виконання заочного рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року по справі № 761/8796/13-ц.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 у справі № 369/11268/16-ц, позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2021 по справі № 201/8847/18 зазначається, що: «Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Боржник (продавець), який відчужує майно на підставі договору купівлі-продажу на користь своєї родини після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт б статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Отже, ПАТ АБ «Укргазбанк», користуючись наявним у нього правом, оскаржив вчинений ОСОБА_1 правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний правочин).

Поряд з цим, у процесі розгляду справи виконавче провадження ВП № 45467586 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року у справі № 761/8796/13-ц закінчено 21 жовтня 2021 року у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду, що і стало підставою до відмови у задоволенні позову.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на наявних у справі доказах, оскільки на момент його постановлення існували невиконані грошові зобов`язання відповідача, пов`язані з невиконанням рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року, а саме рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2021 року по справі № 910/3077/20 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Укрпериклаз», про стягнення грошових коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач АТ «КБ «Земельний капітал», заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував серед іншого про те, що станом на дату проведення оспорюваної операції не було підстав для блокування депозитною установою цінних паперів та для проведення операції з купівлі-продажу цінних паперів, оскільки арешт на акції було накладено постановою державного виконавця вже після їх відчуження.

Разом з тим, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки в межах виконавчого провадження № 45467586 постановою від 12 лютого 2015 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , а, відтак, остання не мала права вчиняти оспорюваний правочин.

Крім того, ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржує договір в тому числі з підстав, його укладення з метою ухилення від виконання рішення суду та унеможливлення стягнення боргу за рахунок відчуженого майна відповідача ОСОБА_1 , а саме акцій АТ «КБ «Земельний капітал»

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав відсутності заборгованості за виконавчим провадженням в межах якого було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3 ст. 203 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , під час дії арешту накладеного державним виконавцем, про що остання була обізнана, було відчужено належне їй на праві власності майно - частку в статутному капіталі ПАТ «КБ «Земельний капітал» в розмірі 5%. Такі дії відповідача свідчать про недобросовісність та є такими, що направлені на зловживання правами стосовно кредитора та на ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості.

З урахуванням того, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу акцій, ОСОБА_1 діяла недобросовісно, переслідуючи мету ухилення від виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року по справі № 761/8796/13-ц та унеможливлення звернення стягнення державною виконавчою службою на її майно, апеляційний суд вважає, що зазначене є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

В даному випадку усі послідуючі рішення та дії сторін правочину чи події у відповідності до яких боржник за кредитним договором сплатив наявну заборгованість, що стались після укладення оспорюваного правочину, не мають правового значення для вирішення питання його недійсності, оскільки обставини, що свідчать про недійсність оспорюваного договору купівлі-продажу повинні були і існували на момент його укладення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав до відмови у задоволенні позову, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви за вимогу немайнового характеру ПАТ АБ «Укргазбанк» сплатило судовий збір у розмірі 1 921 грн. При подачі апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. (1 921*150%). В загальному розмірі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивачем сплачено 4 802 грн. 50 коп. судового збору. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідачів , а саме по 1 600 грн. 83 коп. з кожного (4 802,5/3).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-33/2016-1 від 03 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 як покупцем та ПАТ «КБ «Земельний капітал» як продавцем, що діє в інтересах ОСОБА_1 , відповідно до якого відчужено акції прості іменні, емітовані ПАТ «КБ «Земельний капітал» в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер UА, кількістю 531 102 500 штук, загальною номінальною вартістю 5 311 025 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», місце знаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, ідентифікаційний код - 23697280, судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», місце знаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, ідентифікаційний код - 23697280, судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 83 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний капітал», місце знаходження: пр. Пушкіна, 15, м. Дніпро, ідентифікаційний код - 20280450, на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», місце знаходження: вул. Єреванська, 1, м. Київ, ідентифікаційний код - 23697280, судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 83 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.