П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Справа № 752/8636/21

Провадження: № 22-ц/824/8091/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В. С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником бойових дій - інвалідом війни, кавалером 12 державних нагород, зарахований з родиною з чотирьох осіб 27.01.2005 року у чергу на поліпшення житлових умов у першочерговому списку у відділі обліку та розподілу житлової площі Голосіївської районної вмісті Києві державної адміністрації. 08.05.2012 року відповідно до висновку МСЕК протокол № 852 йому була встановлена третя група інвалідності та присвоєно статус інваліда війни. Після отриманням статусу інваліда війни він з родиною у складі чотирьох осіб з 12.07.2012 року був переведений до черги у пільгову категорію особи з інвалідністю, перебуває у черзі в пільговій категорії «особи з інвалідністю» у Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації. Після смерті дружини у 2013 році квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що була у власності дружини, де він проживав тривалий час, перейшла по заповіту у власність його дочок, які проживають в цій квартирі зі своїми сім`ями. Отже, з 2013 року він є безхатьком. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2021 року у нього відсутнє житло. Однак, відповідачі не зважають на те, що він потребує лише однокімнатну квартиру та знаходиться на черзі як 1 (одна) особа, яка й претендує на однокімнатну квартиру, і, що інші особи у складі 3 та більше членів сім`ї, що знаходяться у списках у черзі перед ним, не претендують на однокімнатну квартиру. Бездіяльність відповідачів порушує його права на належний соціальний захист щодо надання у постійне користування житлового приміщення протягом багатьох років, не вирішення цього питання протягом тривалого часу свідчить про неефективність роботи останніх у сфері захисту прав осіб, що потребують поліпшення житлових умов. За наведених обставин, просив суд: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації щодо не розподілу та ненадання йому у постійне користування житлового приміщення; зобов`язати Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію вчинити дії з розподілу та надання йому у постійне користування житлового приміщення-однокімнатної квартири; зобов`язати Департамент будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації вчинити дії з розподілу та надання йому у постійне користування житлового приміщення-однокімнатної квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи лист Міністерства у справах ветеранів про те, що в період 2014-2020 року від Київської міської держадміністрації не надходило пропозицій про включення його, позивача, до списків на закупівлю однокімнатних квартир за бюджетні кошти, а також не викликав свідка (представника житлового відділу Голосіївської райдержадміністрації), чим допустив неповне встановлення обставини у справі. Відповідачі повинні були довести належними доказами той факт, що надходження квартир на розподіл між громадянами, які отримають житло за рахунок державного бюджету, було таким, що не надавало право на отримання ним позивачем, в порядку існування відповідної черги житла. Однак, матеріали справи не містять таких доказів.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу Хрущ А.П. в інтересах виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що виконавчий орган КМР (КМДА) немає ніяких правових підстав у вирішенні питання щодо поліпшення житлових умов та надання житлової площі позивачу в обхід інтересів інших громадян, які зараховані на квартирний облік раніше ніж він, й користуються пільгою на позачергове отримання житла, оскільки це призведе до порушення прав інших громадян м. Києва. Також вказала, що у зв`язку з відсутністю коштів в Державному бюджеті України на 2014-2021 роки на реалізацію бюджетної програми «Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів» списки осіб на придбання житла згідно з постановою Кабміну віл 09.03.2021 року № 223 не формувались. Поряд з цим, з прийняттям Законів України «Про запобігання світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 року та «Про регулювання містобудівної діяльності» від 12.03.2011 року, забудовники звільнені від передачі місцевим органам влади частки житлової площі за збудоване житло для забезпечення житлом черговиків квартирного обліку, що призвело до значного зменшення надходжень житлової площі від забудовників. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є інвалідом війни, перебуває на квартирному обліку з 27.01.2005 року у складі сім`ї з 1 особи, порядок забезпечення житлом: позачерговий, категорія обліку: особа з інваліднісю внаслідок війни, інтернаціоналісти, дата встановлення категорії 12.07.2012 року, облікова справа № 22278 (а.с. 14, 15).

Згідно відомостей з облікової справи № 22278 на 24.02.2020 року номер черговості ОСОБА_1 , кількість на обліку: 1, категорія обліку «ос. з інв. в/інтернац.», номер черги за списками: загальна черга (район/місто): 2710/36075; позачерговий (район/місто): 366/4183; за категорією обліку «ос. з інв. в/інтернац.» (район/місто): 2/13 (а.с. 40, 55).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте, забезпечення його житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. При цьому, позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку йому передують. Отже, зобов`язанням виконавчого органу Київської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу у постійне користування житлове приміщення, а Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради вчинити дії з розподілу та надання такого житлового приміщення порушуватимуться права та інтереси інших осіб, які передують позиції позивача у списку позачерговиків, оскільки у ст. 46 ЖК Української РСР не встановлено строк та переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків, зокрема, для позивача як особи, що претендує на однокімнатну квартиру.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Особливості отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Статтею 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, до таких віднесено, зокрема, інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб, яким жиле приміщення надається поза чергою протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте, забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.

Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Водночас, позивач не навів жодних обґрунтувань наявності у нього переважного права на отримання відповідного житла, відмінного від іншої особи, яка за часом взяття на облік у цьому ж списку йому передує. При цьому, площа житла, на яку претендує позивач, до таких підстав не відноситься.

Отже, підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною відсутні.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19, від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17, від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17, від 28 січня 2021 року у справі № 328/1568/19, 29 березня 2022 року у справі № 279/931/21, від 20 січня 2023 року у справі № 761/1724/21, від 13 лютого 2023 року у справі № 344/6565/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 753/8162/21.

Вказане свідчить про те, що судова практика у даній категорії справ є сталою, підстав для відступу від таких висновків Верховного Суду колегія суддів не вбачає.

Не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції й посилання скаржника на необхідність урахування листа Міністерства у справах ветеранів про те, в період 2014-2020 року від Київської міської держадміністрації не надходило пропозицій про включення позивача до списків на закупівлю однокімнатних квартир за бюджетні кошти.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 року №223 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів (далі - Порядок).

Цим Порядком визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів».

Пунктом 2 Порядку передбачено, що Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня - Державна служба з питань інвалідів та ветеранів (відповідальний виконавець бюджетної програми), міські, сільські та селищні ради, їх виконавчі комітети, а також Київська та Севастопольська міські держадміністрації.

Державна служба з питань інвалідів та ветеранів здійснює розподіл бюджетних коштів за погодженням із головним розпорядником бюджетних коштів між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості воїнів-інтернаціоналістів, які перебувають на квартирному обліку для отримання житла. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації подають Державній службі з питань інвалідів та ветеранів інформацію про кількість воїнів-інтернаціоналістів, які перебувають на квартирному обліку.

Пунктом 6 статті 13 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 17.03.2014. № 1128-VII призупинено всі програми, які зв`язані з питаннями будівництва житла для пільгових категорій громадян.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого орану Київської міської ради повідомив, що у зв`язку з відсутністю в Державному бюджеті України на 2014-2021 роки коштів на реалізацію бюджетної програми «Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів», списки осіб на придбання житла згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 року № 223 не формувались.

Тобто, вказана обставина не заперечується відповідачем, а тому посилання позивача на те, що суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи лист Міністерства не має правового значення для правильного вирішення справи. Відсутність в Державному бюджеті України коштів на реалізацію програми «Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів» не може свідчити про порушення житлових прав позивача саме бездіяльністю відповідачів, оскільки такі не наділені повноваженнями щодо формування Державного бюджету України.

В будь-якому випадку, пунктом 3 Порядку визначено, що розподіл та надання житла воїнам-інтернаціоналістам здійснюються відповідно до законодавства, а законодавством передбачено, що такий розподіл здійснюється в порядку черговості.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на неврахування висновку, викладеного у постанові Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі № 754/5252/19, оскільки частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більш того, Верховний Суд, переглядаючи вказану справу у касаційному порядку також дійшов висновку про те, що суд попередніх інстанції, зобов`язуючи виконавчий орган Київської міської ради ухвалити рішення про надання позивачу у постійне користування житлового приміщення відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, а також з врахуванням кількості членів його сім`ї, а Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради - вчинити дії з розподілу та надання такого житлового приміщення, тим самим порушили права та інтереси інших осіб, які передують позиції позивача у списку позачерговиків. Отже, висновки суду першої та апеляційної інстанції про зобов`язання відповідачів забезпечити позивача житлом у позачерговому порядку з переважним правом на одержання жилого приміщення перед всіма іншими категоріями поза черговиків є помилковими. Окрім того, у цій же постанові Верховний Суд зазначив, про помилковість застосування висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 203/1784/16-ц, оскільки рішення у вказаній справі було ухвалено за інших фактичних обставин.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова