Справа № 362/6387/23
Провадження № 2/362/2317/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді- Ковбеля М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Васильківської міської ради до ОСОБА_1 про витребовування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що Обухівською окружною прокуратурою Київської області за результатами здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000686 від 10.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України встановлено порушення вимог земельного законодавства під час набуття у приватну власність земельної ділянки, розташованої на території Васильківської міської територіальної громади.

Позивач зазначає, що рішення Васильківської міської ради № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 », яке слугувало підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку - не приймалось, тобто підроблене.

Прокурор позов підтримав, просив задовольнити в повному об`ємі.

Представник Васильківської міської ради просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позовних вимог.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що Обухівською окружною прокуратурою Київської області за результатами здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000686 від 10.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України встановлено порушення вимог земельного законодавства під час набуття у приватну власність земельної ділянки, розташованої на території Васильківської міської територіальної громади.

Так, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 09.02.2022 приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_1 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що Васильківською міською радою Київської області не приймалось рішення про відведення їй земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :10:031:0041 площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , подала приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Мельничук Р.Л. паспорт, картку платника податків та завідомо підроблене рішення Васильківської міської ради Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по вул. Донбасівська, м. Васильків» № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 для посвідчення довіреності на ім`я ОСОБА_2 , якого уповноважила бути її представником у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та організаційної форми з питань проведення державної реєстрації права власності та отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :10:031:0041 площею 0,2000 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , та має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, тим самим ввівши в оману нотаріуса щодо наявності підстав для посвідчення довіреності з метою подальшої державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

09.02.2022 на підставі поданих ОСОБА_1 документів приватний нотаріус Мельничук Р.Л., не будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчила довіреність серія та номер НРС 660846 під реєстраційним № 143 від імені ОСОБА_1 , якою уповноважено ОСОБА_2 представляти інтереси ОСОБА_1 та бути її представником у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування та організаційної форми з питань проведення державної реєстрації права власності та отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :10:031:0041 площею 0,2000 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , та має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому ОСОБА_1 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому в ході досудового розслідування місці, продовжуючи реалізовувати умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, передала ОСОБА_2 довіреність серія та номер НРС 660846 та завідомо підроблене рішення Васильківської міської ради Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 для державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

18.02.2022 о 12 годині 57 хвилин ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності серія та номер НРС 660846, не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , подав особі, уповноваженій на здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно - приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьову І.С., отримане від ОСОБА_1 завідомо підроблене рішення Васильківської міської ради Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

18.02.2022 о 12 годині 58 хвилин приватний нотаріус Леденьов І.С., який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі завідомо підробленого рішення Васильківської міської ради Київської області провів державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:031:0041, площею 0,2000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 , обвинувачується у використанні завідомо підробленого офіційного документу - рішення Васильківської міської ради Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020, за допомогою якого, шляхом обману заволоділа земельною ділянкою комунальної форми власності із кадастровим номером :10:031:0041 площею 0,2000 га із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чим заподіяла Васильківській міській раді майнову шкоду у великому розмірі на суму 419 793 гривень.

Доказами того, що рішення Васильківської міської ради Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 не приймалось, тобто, підроблене, є наступне:

- лист Васильківської міської ради від 15.07.2022 № 372/01-23 (доданий до позову) на вимогу слідчого про надання протоколу сесії міської ради від 09.06.2020 та всіх прийнятих рішень, щодо надання копії протоколу засідання 65 позачергової сесії Васильківської міської ради VII скликання від 09.06.2020 та копію прийнятого на зазначеній сесії рішення «Про звернення до Президента України, Голови Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Київської обласної державної адміністрації, депутата Верховної Ради України Олександра Дубінського щодо залишення місту Васильків статусу адміністративного центру Васильківського району» № 01-65п/ч-VII також, у листі зазначено, що інших рішень 09.06.2020 Васильківською міською радою на пленарному засіданні не приймалось;

- лист Васильківської міської ради від 05.09.2022 № 270/01-23 (доданий до позову) в якому зазначено, що за інформацією наданою відділом із забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Васильківської міської ради 19.09.2021 від ОСОБА_1 або уповноваженої нею особи, стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,2000 га по АДРЕСА_1 не зареєстровано, також у відділу відсутня заява щодо затвердження відповідного проекту землеустрою. Також повідомлено, що Васильківською міською радою не приймались рішення № 08.133-33-VII від 24.11.2017 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » та № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 »;

- лист Васильківської міської ради від 25.11.2022 № 351/01-23 (доданий до позову) в якому зазначено, що за інформацією наданою відділом із забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Васильківської міської ради заяви від ОСОБА_1 стосовно отримання будь-якої земельної ділянки на території Васильківської територіальної громади у відділі не зареєстровано. Також, повідомлено, що Васильківською міською радою не приймалось рішення № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ».

Також, зазначаю, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2022, в рамках кримінального провадження № 0000065 від 26.07.2021, за ч. 1 ст. 364 КК України накладено арешт, зокрема, на спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :10:031:0041 площею 0,2000 га, який не скасований.

Вищевказане свідчить про те, що набуття у приватну власність спірної земельної відбулось із порушенням законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ст. 3 Земельного кодексу України.

Право на землю має конституційну основу, адже стаття 14 Основного Закону визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У свою чергу, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, що передбачено ч. 6 ст. 186 ЗК України.

Водночас, як зазначено вище, рішення Васильківської міської ради № 02.147-65п/ч-VII від 09.06.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 », яке слугувало підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку - не приймалось, тобто підроблене.

При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа (подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16).

Також, відчуження на користь іншої особи спірної земельної ділянки відбулося на підставі документа, який не посвідчував право приватної власності ОСОБА_1 та проводилося без волевиявлення дійсного власника спірних земельних ділянок - Васильківської міської ради, адже до моменту присвоєння кадастрового номеру такій ділянці на підставі підробного рішення органу місцевого самоврядування, така перебувала у власності Васильківської міської ради.

Аналіз наведених норм законодавства по відношенню до спірних правовідносин у даній справі свідчить про те, що саме держава Україна є титульним володільцем спірної земельної ділянки і право власності держави в особі Васильківської міської ради на цю землю у законний спосіб не припинялося.

Тому, спірна земельна ділянка повинна бути витребувана на користь держави в особі Васильківської міської ради.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту можуть бути в тому числі відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно ч. 3 ст. 153 Земельного кодексу України передбачено, що способами захисту прав на земельні ділянки є застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з приписами ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Враховуючи що спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею її законного власника, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідача на користь держави, на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, а ч. 2 цієї статті визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом.

На теперішній час держава в особі Васильківської міської ради не може належним чином реалізувати своє право власності на спірну земельну ділянку, оскільки земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та така земельна ділянка обліковуються у Державному земельному кадастрі, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за приватною особою.

Так, у пункті 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права належить як від змісту права чи інтересів, за захистом якого зверталася особа, так і від характеру його порушення, визнання або оспорення. Так, право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/940, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Також, Велика Палата Верховного Суду нагадує, що набуття особою володіння нерухомого майна полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майна за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування (стягнення) від цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та інших (пункт 146 вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду).

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстровано право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Також, у пункті 148 вказаної постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст. 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективним. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.

Пред`явлення власником нерухомого майна вимог про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (п. п. 152, 153 постанови).

Також, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 вказала, що визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку державі та для її витребування. А тому суди мають відмовити у задоволенні такої позовної вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі 488/5027/14-ц.

З огляду на викладене, ефективним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є заявлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. 387 Цивільного кодексу України щодо витребування з чужого незаконного володіння спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Також, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України визначено право прокурора в позовній заяві самостійно визначати, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовувати необхідність захисту інтересів держави, а також зазначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Окрім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

В основі перших завжди є потребі у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Вибуття у приватну власність спірної земельної ділянки Васильківської міської ради відбулось з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі документу, який не приймався та не видавався органом місцевого самоврядування, тобто, підробленим, що порушує права та інтереси держави на розпорядження, володіння і користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти «орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади».

Слід зазначити, що відповідно до п. а) ч. 2 ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Васильківська міська рада.

У той же час, Васильківська міська рада, ще 10.03.2023 визнана потерпілою у рамках кримінального провадження, в тому числі після завершення досудового розслідування, представник потерпілого ознайомлювався з усіма матеріалами кримінального провадження, але до теперішнього часу Васильківською міською радою не заявлено до суду цивільний позов, який відповідає вимогам ЦПК України щодо витребування спірної земельної ділянки на користь держави в особі Васильківської міської ради.

З огляду на викладене, прокурор пред`являє дану позовну заяву в інтересах держави, в особі Васильківської міської ради, яка в силу ст. ст. 12, 19, 80, 83, 122 Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є власником спірної земельної ділянки.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі 458/1036/16-к, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Також, ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Окрім того, у практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004) визначається три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Витребування спірної земельної ділянки, яка вибула на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке не приймалось, тобто, підробленого відповідає критерію законності.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України, земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, що перебувають під особливою охороною держави.

Також, Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

З огляду на викладене, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи.

Тому, правовідносини, які виникли під час оформлення права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення, яке не приймалось щодо земель комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність правоустановчих документів на відповідну землю такому суспільному інтересу не відповідає.

Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, на підставі вищевикладеного, визначивши характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 256, 257, 261,267, 268 ЦК України, ст. 17, 116, 122, ч. 3 ст.152 ЗК України, ст. 4, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні`суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Витребувати на користь держави в особі Васильківської міської ради земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером :10:031:0041 від ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ; МФО - 820172; рахунок отримувача - UA0015641.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Суддя М.М. Ковбель