Постанова

Іменем України

13 червня 2023 року

м. Київ

справа № 453/783/22

провадження № 61-5061св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Славська селищна рада Стрийського району Львівської області,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року

у складі судді Брони А. Л. та постанову Львівського апеляційного суду

від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у зв`язку з нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року за вх. № 02-17/4881 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, акта перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га на АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області невідкладно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року за вх. № 02-17/4881 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, акта перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га на

АДРЕСА_1 , що перебуває

у користуванні ОСОБА_1 , та прийняти передбачене законом рішення

з вирішення цього питання;

- визнати незаконним та скасувати рішення 15-ї сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 07 жовтня 2021 року № 979 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ), яка розташована на АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення 20-ї сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради від 18 лютого 2022 року № 1698

«Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3073 га

у власність для ведення ОСГ на АДРЕСА_1 в урочищі «Згари»

в селищі Славському Стрийського району Львівської області;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області виключно у строк та спосіб, що встановлені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 січня 2022 року за вх. № 02-17/56 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а за результатами розгляду цієї заяви ОСОБА_1 прийняти законне та належним чином обґрунтоване рішення сесії Славської селищної ради Стрийського району Львівської області «Про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Сколівський районний суд Львівської області своєю ухвалою

від 13 вересня 2022 року провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Роз`яснив позивачці, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 вересня 2022 року у цій справі, якою заборонено Славській селищній раді Стрийського району Львівської області приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність, в оренду чи в користування третім особам земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд своєю постановою від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що вказаний спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, що виключає можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявниця посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що у ОСОБА_1 , як законного користувача земельними ділянками, виникли відповідні цивільні права у сфері земельних правовідносин, які підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства.

Доводи інших учасників справи

У травні 2023 року Славська селищна рада Стрийського району Львівської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у зв`язку з нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року за вх. № 02-17/4881 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, акта перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га на АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області невідкладно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року за вх. № 02-17/4881 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельного користування, плану земельної ділянки, відомостей про встановлення межових знаків, акта перенесення в натурі меж охоронних зон у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га на

АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_1 , та прийняти передбачене законом рішення з вирішення цього питання;

- визнати незаконним та скасувати рішення 15-ї сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 07 жовтня 2021 року № 979 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ), яка розташована на АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення 20-ї сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 18 лютого 2022 року № 1698 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3073 га у власність для ведення ОСГ на АДРЕСА_1 в урочищі «Згари» в селищі Славському Стрийського району Львівської області;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області виключно у строк та спосіб, що встановлені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 січня 2022 року за вх. № 02-17/56 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а за результатами розгляду цієї заяви ОСОБА_1 прийняти законне та належним чином обґрунтоване рішення сесії Славської селищної ради Стрийського району Львівської області «Про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Сколівський районний суд Львівської області своєю ухвалою від 25 липня 2022 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі з визначенням підготовчого засідання.

12 вересня 2022 року Славська селищна рада Стрийського району Львівської області звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої

статті 255 ЦПК України, оскільки реєстрація речових прав на спірні земельні ділянки станом на момент звернення позивачкою до суду проведена не була, викладені позивачкою твердження у позовній заяві про розгляд справи у порядку цивільного судочинства в частині визначення предмета спору є необґрунтованими.

13 вересня 2022 року у підготовчому судовому засіданні позивачка щодо клопотання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області заперечувала, оскільки вважає, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки спірними земельними ділянками ОСОБА_1 користується на законних підставах.

Сколівський районний суд Львівської області своєю ухвалою

від 13 вересня 2022 року провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Роз`яснив позивачці, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 вересня 2022 року у цій справі, якою заборонено Славській селищній раді Стрийського району Львівської області приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність, в оренду чи в користування третім особам земельної ділянки площею 0,3073 га для ведення ОСГ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд своєю постановою від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року залишив без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першої, третьої статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 23 листопада 2021 року звернулася із заявою до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області та надала технічну документацію із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,15 га, розташованої на АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , проте відповідачем заява розглянута не була.

Крім того, встановлено, що своїми рішеннями сесій Славська селищна рада Стрийського району Львівської області від 07 жовтня 2021 року та від 18 лютого 2022 року відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 0,50 га та 0,3037 га, з підстав невідповідності місця розташування цих земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог та їх правового обґрунтування, вбачається, що правовідносини виникли між фізичною особою, яка бажає отримати земельну ділянку у власність, та суб`єктом владних повноважень, рішення та бездіяльність якого оскаржуються, що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Також суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відсутність у ОСОБА_1 на момент її звернення до суду зареєстрованого за нею права власності чи користування вказаних земельних ділянок не свідчить про те, що спір виник щодо порушення права користування цими земельними ділянками, а тому такий спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли між позивачкою та Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, як суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження її рішень (індивідуальних актів) та бездіяльності, а, отже, існує публічно-правовий спір, що підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Реалізація відповідачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень щодо розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є наслідком прийняття відповідних рішень, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Згідно з пунктами «а», «б», «к» частини першої статті 12 Земельного кодексу України (тут і далі - ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правовий висновок про те, що визначення юрисдикції спору про оскаржене рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту залежить від встановлення факту реалізації рішень суб`єкта владних повноважень і державної реєстрації земельної ділянки та права власності за набувачем. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Водночас розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій публічних органів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження

№ 14-5зц18), 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження

№ 14-301цс18), 28 листопада 2018 року у справі №536/158/16-ц (провадження № 14-426цс18) та 27 березня 2019 року № 350/1268/15-а (провадження № 14-1347апп18).

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а (провадження № 11-1179апп18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі, якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Також у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц (провадження № 14-219цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі. […] рішення про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права. Отже, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту, важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Встановивши, що предметом позову у даній справі є визнання незаконною бездіяльності органу місцевого самоврядування у зв`язку з нерозглядом заяви позивачки, пов`язаної з погодженням технічної документації із землеустрою, визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою та зобов`язання органу місцевого самоврядування розглянути заяви з прийняттям передбаченого законом рішення, та врахувавши, що реєстрація речових прав на спірні земельні ділянки станом на момент звернення позивачки до суду проведена не була, вони не є сформованими, суди дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з віднесенням даного спору до компетенції судів адміністративної юрисдикції.

Посилання в касаційні сказі про неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), постановах Верховного Суду України

від: 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, 10 листопада 2015 року

у справі № 21-2319а15, а також у постанові від 01 серпня 2022 року у справі № 1.380.2019.000106 (адміністративне провадження № К/9901/29282/19) колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) вказала, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. З цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжному землевласнику або землекористувачу було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, уповноважений орган повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів такої відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови уповноваженим органом у затвердженні технічної документації, за умови правомірності дій кожного із землекористувачів.

У постановах від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14 та від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2319а15 Верховний Суд України зазначив, що оскільки позивач у справі оспорює правомірність набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного чи господарського судочинства в залежності від суб`єктного складу сторін.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2022 року у справі

№ 1.380.2019.000106 (адміністративне провадження № К/9901/29282/19) зазначив, що спірні правовідносини стосуються правомірності набуття третіми особами права власності на земельну ділянку, на яку претендує позивачка, а тому має оспорюватися за правилами цивільного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність речового права на земельну ділянку.

У справі, що переглядається, позивачка не вказувала, що має право власності на будинок та зареєстроване право користування земельною ділянкою під цим будинком, а спір не стосується правомірності набуття чи користування цими земельними ділянками третіми особами. ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду за захистом свого порушеного права у інший спосіб, за наявності відповідних підстав.

Висновки по суті спору, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження

№ 14-552цс18), постановах Верховного Суду України від 16 грудня

2014 року у справі № 21-544а14 та від 10 листопада 2015 року у справі

№ 21-2319а15, а також у постанові від 01 серпня 2022 року у справі

№ 1.380.2019.000106 (адміністративне провадження № К/9901/29282/19), сформульовані за інших фактичних обставин, тому не є застосовними

у справі, що переглядається.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження у матеріалах справи, а тому підстав для скасування ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 453/783/22 немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня

2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого

2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. В. Сердюк В. А. Стрільчук