КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 219/6822/18
Провадження № 2-др/947/95/23
УХВАЛА

11.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 Павлишина Юрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсації судових витрат по цивільній справі №219/6822/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа №219/6822/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наслідком розгляду вказаної справи, 28.09.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрито на підставі положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

18.10.2023 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника ОСОБА_1 Павлишина Юрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсацію судових витрат витрачених на професійну правничу допомогу в сумі 18900,00 грн. та судового збору в сумі 454,00 грн., з посиланням на не вирішення судом першої інстанції зазначеного питання під час постановлення ухвали суду від 28.09.2023 року.

Вказану заяву передано головуючому по справі судді Калініченко Л.В.

У відповідності до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За наслідком викладеного, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи визначені законодавством стислі строки для розгляду відповідного виду заяви та значення справи для сторін, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.10.2023 року о 11 год. 30 хв.

20.11.2023 року до суду від представника АТ «Ощадбанк» в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти ухвалення додаткового рішення суду, з посиланням на ненадання належних доказів на понесення відповідачкою витрат, заявлених до відшкодування.

07.12.2023 року до суду від представника АТ «Ощадбанк» в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти ухвалення додаткового рішення суду, в якому представник додатково стверджує, що відповідачкою під час розгляду справи в порушення чинного законодавства не надавались належні докази на підтвердження понесення судових витрат, такі докази не скеровувались банку, а надані в свою чергу докази не містять усіх необхідних складових наданих послуг та їх вартості.

До судового засідання призначеного на 11.12.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак у поданій до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду, представник відповідача просив суд здійснити розгляд поданої заяви за його відсутності, представник АТ «Ощадбанку» 08.12.2023 року надав до суду в електронній формі заяву про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи викладене, враховуючи строки розгляду справи, а також, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, судом було ухвалено провести розгляд заяви ОСОБА_1 в судовому засіданні призначеному 11.12.2023 року за відсутності учасників справи.

Дослідивши та вивчивши подану до суду заяву та додані до неї докази, оглянувши матеріали цивільної справи №219/6822/18, суд вважає заяву не підлягаючою до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України врегульовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що суд може ухвалити додаткове рішення суду у разі не вирішення питання про судові витрати, розподіл яких входить до питань, які підлягають вирішенню під час ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи.

В свою чергу, відповідно до положень частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до положень статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з визначеними положеннями ЦПК України, першою заявою по суті справи для відповідача є відзив на позовну заяву, вимоги до якого врегульовані статтею 178 ЦПК України.

Частиною 3 статті 178 ЦПК України зазначено, що відзив повинен містити зокрема:

8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Отже, вимоги ЦПК України передбачають, що стосовно понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач повинен зазначити про такі витрати у орієнтовному розрахунку судових витрат у першій заяві по суті справи, тобто відзиву на позовну заяву, а розгляд судом справи здійснюється в межах заявлених вимог.

Приймаючи вищевикладені положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, в провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької областіна розгляді перебувала цивільна справа №219/6822/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

26.12.2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13.12.2007 року в розмірі 514471,95 грн., яка складається з наступного: 152950,00 грн. заборгованість за кредитом, 16070,22 грн. заборгованість за відсотками; 88719,44 грн. пеня; 219527,00 грн. інфляційне збільшення заборгованості та 37205,29 грн. три проценти річних від суми заборгованості та судовий збір.

16.04.2021 року, через засоби поштового зв`язку, на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява про перегляд заочного рішення, підписана представником ОСОБА_1 Павлишиним Ю. М.

До вказаної заяви про перегляд заочного рішення суду, представником відповідачки було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого визначено, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_1 буде складати в сумі 9900,00 грн.

Також за подання заяви про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 454,00 грн., що підтверджується квитанцією №25 від 06.04.2021 року.

20.04.2021 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області було поновлено представнику заявника строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду та призначено судове засідання.

За наслідком розгляду заяви про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 23.06.2021 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено та скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2018 року. У вказаній ухвалі, судом було встановлено, що ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 , за наслідком чого змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Тією ж ухвалу справу передано справу за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 10.08.2021 року, справу було розподілено судді Салтан Л. В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

23.09.2021 року на адресу суду, через засоби поштового зв`язку, надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що вказана заява судом до розгляду не приймалась.

24.04.2023 року Керівником апарату Київського районного суду міста Одеси, у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_6 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 13.04.2023 року, видано розпорядження №175 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л.В., що підтверджується протоколом від 24.04.2023 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 01.05.2023 року прийнято вказану справу до свого провадження, продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

28.09.2023 року до суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, за наслідком розгляду якої судом 28.09.2023 року постановлено вищевказану ухвалу суду про закриття провадження по справі на підставі положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2023 року сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Як вбачається, під час розгляду справи стороною відповідача в процесуальний спосіб з першою заяви по суті справи, якою є відзив на позовну заяву, з поданням в належний спосіб попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, з доказами на їх понесення, не подавалось.

Поряд з цим, суд зазначає, що розгляд цивільної справи №219/6822/18 завершено постановленням судом судового рішення у виді ухвали суду від 28.09.2023 року про закриття провадження по справі, за наслідком розгляду клопотання відповідача поданого до суду 28.09.2023 року.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі закриття провадження по справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу в силу принципу ч.1 ст. 81 ЦПК України необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що закриття провадження по справі на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення, у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5ст.142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9ст. 141 ЦПК України.

Крім того, витрати на правову допомогу, які заявлені останнім, виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про безпідставність тверджень представника відповідача про наявність підстав для відшкодування відповідачці понесених витрат на професійну правничу допомогу, як відповідача під час розгляду судом справи №219/6822/18, за наслідком чого у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду слід відмовити.

Частиною 5 статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Постановляючи дану ухвалу суду, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вищевикладених обставинах та керуючись ст. 2, 13, 133, 134, 141, 142, 178, 255, 258-261, 263, 270, 352-354 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 Павлишина Юрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсації судових витрат по цивільній справі №219/6822/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 12.12.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.