Справа №487/1785/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А. В.
Провадження № 22ц/812/1291/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від його імені адвокаткою Снігир Тетяною Анатоліївною,

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2017 року , ухваленого під головуванням судді Біцюка А. В. в залі суду в місті Миколаєві о 13 годині 40 хвилині зі складанням його повного тексту по справі,

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

6 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , вимоги за яким уточнила 15 квітня 2016 року і 16 грудня 2016 року, та просила про стягнення з відповідача, який є батьком дитини, аліментів на утримання спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 40 000 грн щомісячно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що дитина проживає разом з нею та потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є громадянином США, після розірвання шлюбу проживає окремо від них та не надає достатньої допомоги по утриманню доньки.

Відзиву або письмових пояснень відповідачем суду не надано.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_3 на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 10 000 грн щомісячно з подальшою індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 6 квітня 2016 року і до її повноліття, а також судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд керувався тим, що батько, який є громадянином іноземної держави працездатного віку, зобов`язаний утримувати свою дитину, внаслідок чого визначаючи розмір аліментів, вважав його справедливим, з огляду на участь обох батьків у забезпеченні достатнього рівня утримання дитини відповідного віку.

9 січня 2023 року ОСОБА_5 , від імені якого діє адвокатка Снігир Т. А., подав заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на неналежне його повідомлення, у зв`язку з невиконанням міжнародного доручення про вручення йому судових документів, зокрема щодо дати розгляду справи.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2023 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного судового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 , від імені якого діє адвокатка Снігир Т. А., посилаючись на грубе процесуальне порушення суду щодо належного його повідомлення про дату слухання справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду її дійсним обставинам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що судом не виконані вимоги Конвенції від 1965 року про повідомлення про дату та час слухання справи громадянина іноземної держави, яке направлене на не зовсім вірну адресу та без здійснення оплати для виконання дій компетентним органом іноземної держави.

Не звернута увага суду на невідповідність дати розірвання шлюбу між сторонами даті народження дитини, батьком якої відповідач не є.

Не з`ясовано судом дані про майновий, сімейний стан та стан здоров`я відповідача.

Внаслідок чого судом ухвалене рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 3 та 22 листопада 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

За частинами 4 і 5 статті 74, частиною 7 статті 76 ЦПК України в редакції 2016-2017р.р. (на момент розгляду справи) судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в разі відсутності таких у порядку, встановленому статтею 419 цього Кодексу.

Конвенцією про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 1965 року, до якій Україна приєдналася 19 жовтня 2000 року, передбачено направлення судових доручень іноземним громадянам, які проживають у США, з врученням судових повісток про день та час слухання справи.

Відповідач у справі ОСОБА_5 є громадянином США, де має місце постійного зареєстрованого проживання, та нерухомість, розташовану у Новоодеському районі Миколаївської області з підтвердженням наявної тимчасової реєстрації у місті Миколаєві на час перебування у шлюбі з позивачкою, про що ним особисто зазначалося у 2009 році у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 ..

Тому суд по справі про стягнення аліментів надсилав судові повістки на ім`я відповідача, як за місцем можливої його реєстрації у місті Миколаєві та за місцем належного йому майна у Миколаївської області, так направляв запити до компетентних органів з вказівкою місця проживання ОСОБА_1 за адресою в США, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та за особисто зазначеною відповідачем своєю адресою місця проживання в США при здійсненні ним викупу частки підприємства на території України.

У подальшому за клопотанням представника позивачки судом направлене окреме доручення через компетентні органи України для вручення відповідачу за місцем його постійного проживання судових документів з судовою повісткою через компетентні органи США, але ці документи повернуті 20 жовтня 2017 року суду без виконання, не у зв`язку з неправильно зазначеною адресою, на що посилається адвокатка відповідача, а у зв`язку з несплатою коштів за виконання доручення, що дорівнюється 95 доларам США (а.с.82-83).

Тобто невиконання доручення сталося не з вини іншої сторони або суду, а у зв`язку з невиконання іншою Договірною стороною статті 12 Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 1965 року, де визначається, що вручення судових документів, отриманих від Договірної Держави, не потребує оплати або відшкодування зборів або витрат в зв`язку з врученням, здійсненим запитуваною Державою.

Зважаючи на це та особливості розгляду справи, направленої на захист інтересів дитини, судом у судовому засіданні 14 листопада 2017 року постановлено заочне рішення (а.с.123-127).

Втім, при належному зверненні адвокатки в інтересах відповідача про перегляд заочного рішення з підстав неналежного повідомлення, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у його перегляді (а.с.155-194).

Процесуальне порушення, яке допущено судом першої інстанції щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час і місце судового засідання, за положеннями пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За таких підстав, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , враховуюче наступне.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

При вирішенні справи встановлено, що сторони зареєстровані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема відповідач, як батько, що перебував у шлюбі з матір`ю дитини у відповідності до частини 2 статті 122 СК України (а.с.4-5).

При тому посилання представниці відповідача на 29 вересня 2009 року, як дату набрання чинності судового рішення про розірвання шлюбу (а.с.212), яке відбулося значно раніше, ніж народилася дитина, не має правового значення, оскільки за змістом статей 114-115 СК України (в редакції чинної на липень 2010 року) визначалося, що датою припинення шлюбу є дата реєстрації державним органом реєстрації актів цивільного стану факту його припинення, зокрема, на підставі рішення суду, за заявою колишньої дружини або чоловіка.

За наданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу його видано на підставі заяви позивачки, як колишньої дружини 30 вересня 2010 року, про що вчинено відповідний актовий запис за №86 від 19 березня 2010 року (а.с.4).

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між сторонами, у розумінні положень статей 114-115 СК України, внаслідок чого дані про відповідача, як батька, внесені в актовий запис про народження дитини.

За таких обставин усі заперечення та твердження відповідача та його представниці про відсутність кровного споріднення між дитиною та ним, як батьком, не мають значення до тих пір, доки це не буде встановлено судом під час ухвалення судового рішення в порядку статті 136 СК України.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є підтвердженими відповідним судовим рішення, а отже, обов`язок відповідача з утримання спільної з позивачкою дитини є доведеним.

На час розгляду справи позивачка ОСОБА_2 працює, має своє житло, в якому проживає разом з дитиною (а.с.1-7).

Відповідач проживає окремо від дитини, в іншій країні, є власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ігл Машинері», яке викупив на території України, з розміром частки у статутному фонді в 1 020 000 грн зі зміною його розміру станом на 6 грудня 2005 року до 4 000 000грн, яке працює та має доходи (а.с.9-10, 34, 225-226 ).

Дані про наявність у відповідача інвалідності, захворювань, інших утриманців на час розгляду справи у суді першої інстанції у 2016-2017р.р. відсутні. Не надані такі докази ним чи його представницею і при подачі заяви про перегляд заочного рішення, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції при подачі апеляційної скарги. А отже, твердження адвокатки про невиконання судом вимог про збір доказів про сімейний та майновий стан відповідача не ґрунтуються на законі, виходячи із принципів диспозитивності судового процесу та змагальності сторін.

При тому наявність чи відсутність доказів на підтвердження майнового чи сімейного стану платника аліментів не виключають сплату ним аліментів на утримання малолітньої чи неповнолітньої дитини, а наслідком їх надання є право стягувача або платника у відповідності до статті 192 СК України звернутися до суду з позовом про збільшення чи зменшення розміру аліментів, що стягнуті за судовим рішенням.

Відповідно до положень статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За такого, колегія суддів вважає встановленим, що домовленості про участь відповідача в утриманні дитини між батьками неповнолітньої ОСОБА_7 не досягнуто, внаслідок чого матір`ю дитини подано позов на підставі статті 184 СК України.

Виходячи із змісту статей 180, 184 СК України слід дійти висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальний стан відповідача, те, що він на час подачі позову був працездатним, та у суду відсутні дані про зміну його такого стану, має у власності підприємство, яке розташовано на території України, працює та є прибутковим, тобто судом враховуються усі обставини, які передбачені статтею 182 СК України, а інші обставини відповідачем та його представницею у відповідності до статей 12-13 ЦПК України недоведені.

Також при визначені розміру аліментів слід звернути увагу на положення частини 2 статті 182 СК України, за якими мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Такий дохід для відповідача, за умови його працездатності та відсутності інших утриманців, є достатнім для визначення розміру аліментів в межах, що не є меншими, ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину 2010 року народження.

Так, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку постійно змінюється в бік його збільшення, та пов`язаний із прийняттям щорічного Державного бюджету України. Станом на листопад 2017 року такий мінімум складав 1 777 грн, а станом на час перегляду справи 2 833 грн.

При цьому матеріальний стан матері у відповідності до статті 182 СК України не впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають присудженню.

За такого, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягненню на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 , 2010 року народження, аліментів з відповідача ОСОБА_1 у щомісячному розмірі 8 000 грн.

У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені адвокаткою Снігир Тетяною Анатоліївно, - задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у місті Іллінойс США, громадянина США, що проживає у АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий Паспортною агенцією Нового Орлеана США 8 лютого 2002 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 8 000 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 6 квітня 2016 року та до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова