Справа № 2-Н-476/08
У Х В А Л А

11 грудня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасників справи:

представника заявника - Скрипчука М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В.,

в с т а н о в и в :

скаржником подано до суду скаргу у якій просить: визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання судового наказу у справі № 2-н-476/08, який виданий 15.08.2008 Подільським районним судом міста Києва; визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 14.09.2023 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. щодо примусового виконання судового наказу у справі № 2-н-476/08, який виданий 15.08.2008 Подільським районним судом міста Києва.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 14 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого документа № 2-н-476/08, виданого Подільським районним судом м. Києва 15.08.2008, який набрав чинності 02.10.2008 та строк пред`явлення виконавчого документ до виконання три роки сплинув. Окрім цього, згідно з відміток виконавчих органів, які проставлені на виконавчому документів, останній був повернутий стягувачу 09.12.2014, 21.03.2017 та 15.02.2023. Будь-яких доказів відкриття виконавчого провадження у період з 21.03.2017 по 15.02.2023 суду не подано, а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув. У зв`язку із наведеним просить скаргу задовольнити.

Представником стягувача подано до суду заперечення на скаргу. Наводить аргументи про те, що виконавчий документ востаннє повернуто 15.02.2023, що підтвердженого даними, які містяться на виконавчому документі та повторно пред`явлено до виконання 14.09.2023, а відтак строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув. Просить у скарзі відмовити.

24 жовтня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання.

У судовому засіданні сторона скаржника підтримала скаргу та просить таку задовольнити з підстав викладених у скарзі.

У судове засідання інші учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у його відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, адже їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали додані до скарги, суд прийшов до наступного.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 129-1 ЦПК України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.

У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 15 серпня 2008 року № 2-н-476/08 стягнуто з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 28.4/АА-466.06.2 у розмірі 256502,19 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат . Судовий наказ набрав чинності 02 жовтня 2008 року. Строк пред`явлення судового наказу до виконання три роки.

Надалі, виконавчий документ пред`явлено до примусного виконання до органу державної виконавчої служби.

09 грудня 2014 року у відповідності до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент повернення виконавчого документа - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернута стягнення) виконавчий документ повернуто стягувачу.

21 березня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у відповідності до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

15 лютого 2023 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ст. 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Скаржник наводить аргументи про те, що відсутні відомості про те, що у проміжку часу від 21.03.2017 до 15.02.2023 такий виконавчий документ був пред`явлений до виконання у межах трирічного строку, а відтак відкриття виконавчого провадження 14.09.2023 вчинено з порушенням такого строку, що є підставою для скасування оспорюваної постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 431 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 21 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час видачі виконавчого листа) виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII, відповідно до пункту 1) розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»; відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі документи пред`являються до примусового виконання протягом трьох років; згідно з пунктом 5) розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом, тобто протягом трьох років.

Отже, аналізуючи наведені норми, суд прийшов до переконання про те, що положення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Суд установив, що виконавчий документ був повернутий, зокрема 21.03.2017, тобто під час дії Закону № 1404- VIII, а відтак надалі, такий виконавчий документ був пред`явлений до виконання у межах строків передбачених Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, адже будь-яких доказів протилежного судом не встановлено.

Відповідно до п. 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Востаннє судовий наказ № 2-н-476/08 повернуто стягувачу 15 лютого 2023 року у відповідності до п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

14 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кошарським О. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 2-н-476/08.

Отже, аналізуючи встановлені обставини, дію в Україні воєнного стану, суд прийшов до переконання про те, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження, зокрема з дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи встановлене вище, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування його до фактичних обставин справи, суд прийшов до переконання про те, що дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження вчинено з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», адже виконавчий документ відповідав встановленим вимогам; доводи скаржника щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання спростовані належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а тому такі суд оцінює критично та не бере до уваги, а відтак підстав для визнання постанови від 14.09.2023 про відкриття виконавчого провадження неправомірною та її скасування відсутні, як і відсутні підстави для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо прийняття такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про те, що у скарзі необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 259, 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у скарзі ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала проголошена суддею 11 грудня 2023 року.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець