ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2578/21 Номер провадження 22-ц/814/1186/23Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В обґрунтування позову позивач зазначила, що основним наймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_1 є її колишній чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 року. Крім відповідача, в квартирі зареєстровані вона та їх син ОСОБА_3 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.05.2007 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. В 2012 році відповідач забрав свої особисті речі, залишив житло та перейшов проживати за іншою адресою, яка їй не відома. З цього часу відповідач квартирою не цікавиться, за неї комунальні послуги не сплачує.

Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення оскаржив представник Харківської міської ради, подавши апеляційну скаргу на вказане рішення.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та

ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що предметом доказування у даній справі є зокрема з`ясування причин відсутності відповідача понад встановлені законом строки. Вказує, що судом першої інстанції не перевірено наявність доказів, які б встановлювали причини відсутності відповідача у спірній квартирі, зокрема відомостей із закладів соціального захисту населення щодо визнання відповідача непрацездатним, знаходження його в установі соціальної допомоги чи перебування у місцях обмеження чи позбавлення волі, а також не надано інформації щодо місця роботи, не надано відомостей щодо виїзду відповідача за кордон.

Вказує також, що квартира не приватизована, належить територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, обов`язком якої є збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 з 12.11.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.05.2007 року було розірвано. Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до Ордеру на жиле приміщення №1117 серія М від 19.06.1995 року, ОСОБА_2 має право на заняття в порядку обміну жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 з родиною 1 чоловік.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 25.01.2021 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - з 18.03.1998 року та ОСОБА_3 - з 09.07.1999року.

Як вбачається з повідомлення Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області від 05.02.2021 року, згідно наявних облікових даних, заяви та повідомлення від ОСОБА_2 , 1972 р.н. стосовно перешкоджання його праву на користування житлом за період з 2019 року по теперішній час не надходили.

На підтвердження оплати комунальних послуг, позивач надала довідку з додатками за період з 01.01.2017року по 27.05.2021року.

З акту, складеного 28.01.2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , до 2012 року мешкав ОСОБА_2 .. З лютого 2012року по 2017 рік вони бачили його 2-3 рази на рік, з 2017 року по 2019 рік вони бачили його 1 раз на рік, а з 2019року він в квартирі не з`являється.

За містом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом першої інстанції допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що вона є сусідкою позивачки, їх квартири розташовані на одній сходовій площадці. З 2012 року відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач надала належні і неспростовні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а також врахувавши те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважав, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки він добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше шести місяців.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз змісту наведених статей дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов:

1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців;

2) відсутність поважних причин такого не проживання.

Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

На позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Українистроки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Саме такий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що факт тривалої відсутності відповідача за адресою підтверджується показами свідка, яка була допитана в судовому засіданні суду першої інстанції, та була попереджена про кримінальну відповідальність та приведена до присяги.

На підставі вищевикладеного, районний суд визнав доведеним той факт, що відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою, за комунальні послуги не сплачує.

У відповідності до ст. 12, 13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивач надала суду докази відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин (акт про фактичне проживання, пояснення свідка) .

Таким чином, районний суд дав належну оцінку наданим доказам на підтвердження відсутності відповідача без поважних причин у житловому приміщенні понад строки, визначені законом та обґрунтовано визнав відповідача таким, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Натомість апеляційна скарга Харківської міської ради не містить жодних доказів на підтвердження поважності відсутності відповідача за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради щодо порушення її законних інтересів суд не приймає до уваги, адже виселення відповідача не впливає на здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак