Ухвала

09 червня 2023 року

м. Київ

справа № 161/5809/19

провадження № 61-7582ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинській області від 04 січня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинській області від 04 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, позов задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , вчинену державним реєстратором Луцької міської ради 23 січня 2018 року, номер запису про право власності 24566767. Визнано за ОСОБА_3 , у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

18 травня 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Лавренчук О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як на підставу касаційного оскарження, окрім іншого, заявники посилаються на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте не зазначають щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній, як на їх думку, висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, та яку, як на думку заявників, не застосував або застосував неправильно апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У зв`язку із наведеним, заявнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу, з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Отже подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лавренчука Олександра Володимировича залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян