КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Фінагеєва І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу неукладеним,

В с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу неукладеним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 399.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач заперечує факт своєї присутності під час реєстрації шлюбу 07 жовтня 2008 року та виконання ним підпису в актовому записі про шлюб, оскільки він з 06 жовтня 2008 року по 19 листопада 2008 року включно перебував за межами території України, а саме на території іноземної держави Федеративна Республіка Німеччини, про що на його думку свідчать відповідні штампи на 31-ій сторінці належного йому закордонному паспорті. Таким чином, присутність його під час реєстрації шлюбу 07 жовтня 2008 року була неможливою. Вказав, що прискорення процедури укладення шлюбу ініціювала ОСОБА_3 , оскільки будучи на передостанньому місяці вагітності боялась, що він поїде до Німеччини та не повернеться.

Разом з цим позивач зазначив, що протягом останнього часу їх з відповідачем відносини погіршилися, кожен з них проживає своїм окремим життям, спільне господарство вони не ведуть.

Виходячи з наведеного, позивач просив суд визнати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неукладеним та анулювати актовий запис про державну реєстрацію шлюбу №399 від 07 жовтня 2008 року, зроблений виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідачка ОСОБА_3 подала суду відзив, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначила, що 06 жовтня 2008 року вони разом з позивачем звернулися до виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявами про реєстрацію шлюбу, Під час подачі заяви сторонам повідомили, що відповідно до Сімейного кодексу України у разі вагітності нареченої шлюб реєструється у день подання відповідної заяви або у будь-який інший день за бажанням наречених протягом одного місяця. Враховуючи, що минуло 13 років, відповідачка не може пригадати того ж дня чи наступного їх з позивачем розписали, але вони обоє поставили свої підписи в журналі реєстрації шлюбів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норма матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не урахував усіх обставин справи, зокрема, того, що станом на день укладення шлюбу ОСОБА_1 перебував за межами України, тому не міг бути присутній під час реєстрації шлюбу. Стверджує, що відповідачка, в свою чергу, не довела, що позивач таки був присутній під час реєстрації шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування відсутні. Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бондар М.М. взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Литвинчук О.І. був присутній у судовому засіданні особитсто. Інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 07 жовтня 2008 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №399, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.

За час перебування у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого 11 грудня 2008 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сторонами не заперечується.

Відповідно до паспорта громадянина України ОСОБА_6 серія НОМЕР_3 , виданого Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 31 березня 1999 року, в графі «особливі відмітки» міститься відмітка про реєстрацію 07 жовтня 2008 року шлюбу з ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

За ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Статтею 28 СК України передбачено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Згідно зі ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з положеннями п.п.13, 14 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація шлюбу проводиться у присутності нареченої та нареченого. Державна реєстрація шлюбу через представника не допускається. Державна реєстрація шлюбу проводиться у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За заявою наречених державна реєстрація шлюбу може проводитися за місцем їх проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважної причини прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У цих випадках наявність поважної причини необхідно підтвердити документально.

Відповідно до ст. 48 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи.

Звідси, правові наслідки у виді анулювання запису про шлюб, у розумінні вищезазначених положень, настають лише у разі встановлення саме факту відсутності нареченого і (або) нареченого під час реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, звертаючись до суду із позовом позивач заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи щодо ідентифікації підпису вчиненого в актовому записі про шлюб №399 від 07 жовтня 2008 року, складеному виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, проте у задоволенні заявленого клопотання протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року було відмовлено.

З повторним клопотанням з приводу призначення у справі судової почеркознавчої експертизи позивач та його представник не зверталися, у зв`язку з чим факт виконання підпису іншою особою у актовому записі про шлюб встановлено не було.

Разом з тим, в додаткових письмових поясненнях на відзив відповідача ОСОБА_1 не заперечував можливе проставлення ним підпису в книзі реєстрації шлюбу.

Аналогічні пояснення позивач надав і у судовому засіданні апеляційного суду.

Посилання позивача на те, що в момент державної реєстрації їхнього з відповідачем шлюбу він перебував за межами території України, про що, свідчить відповідний штамп його закордонного паспорту, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки така відмітка в паспорті не є достатнім, належним та допустимим доказом вказаних обставин.

Так доказом, перебування особи за межами території України, зокрема, є довідка Державної прикордонної служби України про перетин особою державного кордону.

Таким чином, позивачем, всупереч положень ст.81 ЦПК України, не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що державна реєстрація шлюбу проводилась у його відсутності, а також підписання актового запису про шлюб іншою особою.

За недоведеності факту відсутності нареченого під час реєстрації шлюбу, який і є підставою для анулювання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Також суд звернув увагу, що про обізнаність ОСОБА_1 щодо реєстрації шлюбу, укладеного між сторонами саме 07 жовтня 2008 року свідчить наявна в паспорті позивача відмітка про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 , який між сторонами існував протягом дванадцяти років, що свідчить про взаємну згоду перебування сторін у шлюбних відносинах.

При цьому, жодного доказу, що позивач заперечував існування між сторонами сімейних відносин як чоловіка та дружини або ж вчиняв будь-які дії, спрямовані на визнання неукладеним шлюбу, про який йому було достеменно відомо, позивач не надав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в ході судового розгляду позивач не надав належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини у період з дати відкриття спадщини до подання заяви про її прийняття. Вказані позивачем обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 неукладеним. Отже, позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до твердження про відсутність ОСОБА_1 під час процедури реєстрації шлюбу, в цілому повторюють доводи позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Головуючий у суді першої інстанції: Фінагеєва І.О.

Єдиний унікальний номер справи № 369/14684/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10127/2023

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: виконавчий комітет Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу неукладеним,

В с т а н о в и в :

Керуючись ч.6 ст. 259 . ст. 268 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: