ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4864/23 Справа № 210/294/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року, ухваленого суддею Чайкіною О.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У січні 2023 року до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування потерпілому шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01 липня 2021 року у кримінальній справі №210/3461/21 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

Вироком встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а саме що внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 спричинено майнову шкоду на загальну суму 6165,00 грн., яку відшкодовано частково в сумі 900,00 грн.

Поряд з цим, невідшкодованою залишилася сума 5265,00 грн. (ринкова вартість ендо-мотор марки Azdent-Fin відповідно висновку експерта №2327 від 17.06.2021р.).

Умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Таким чином, закон прямо визначає, що моральна та матеріальна шкода відшкодовується особою, винною у завдані як матеріальної так і моральної шкоди.

Тобто обов`язковою умовою цивільно-правової відповідальності є вина. Як вбачається з вироку Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу у кримінальній справі №210/3461/21 вина ОСОБА_2 вже є встановленою.

У зв`язку із незаконними діями ОСОБА_2 , позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях. Після вищевказаного випадку, він перестав спокійно спати, оскільки відчуває постійну тривогу. Крім того, заподіяння моральної шкоди обґрунтовується і тим, що в результаті злочинних дій ОСОБА_2 , позивач не міг користуватися всіма благами та перевагами викраденого майна.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_2 та завданою позивачу ОСОБА_1 моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, вважає, що є усі підстави для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн., а також майнову шкоду в розмірі 5265,00 грн. (ринкова вартість ендо-мотор марки Azdent-Fin відповідно висновку експерта №2327 від 17.06.2021р.).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування потерпілому шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 5265,00 грн. (п`ять тисяч двісті шістдесят п`ять гривень).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 (дві тисячі п"ятсот грн.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, яке не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні з неї на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що позивач при зверненні до суду з двома вимогами про стягнення матеріальної і моральної шкоди повинен був сплатити судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2 684 грн., що не було зроблено позивачем і на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Окрім того, відповідач не погоджується з доведеністю позивачем наявності моральної шкоди, завданої кримінальним проступком, посилаючись на те, що цивільний позов до суду було подано позивачем через 1 рік 5 місяців після крадіжки, розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн. є необґрунтованим та недоведеним, тому вважає, що позивачу необхідно відмовити в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Також відповідач вказує на те, що суд не у повному обсязі задовольнив позовні вимоги, при цьому усі понесені позивачем витрати поклав на відповідача.

Відповідач вважає недоведеними позовні вимоги в частині понесених позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано доказів оплати ним наданих адвокатом послуг, так як акт наданих послуг є доказом отримання таких послуг, однак не підтверджує їх оплату позивачем, тому позивачу слід відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року у справі № 210/3461/21 встановлено, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді адміністратора у ФОП « ОСОБА_1 », 30.05.2021 року перебувала на робочому місці у стоматологічній клініці «ФемеліДентал центр» за адресою: місто Кривий Ріг, Металургійний район, вулиця Віталія Матусевича, 41. Близько 10 години 30 хвилин цього ж дня ОСОБА_2 зателефонував директор вказаної клініки ОСОБА_1 та наказав залишити робоче місце, так як ОСОБА_2 перебуває у нетверезому стані. Після чого ОСОБА_2 помітила на стійці адміністратора грошові кошти готівкою в сумі 900 гривень та поряд зі стійкою адміністратора ендо-мотор марки «AZDENT-FIN . В цей час у ОСОБА_2 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного чужого майна. Цього ж дня, 30.05.2021 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий прямий злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, та скориставшись тим, що поряд нікого немає і для оточуючих ці дії є таємними, діючи умисно, з корисливих мотивів, забрала грошові кошти в сумі 900 гривень та залишила при собі, а коробку з ендо-мотором поклала до коробки зі сміттям та винесла його з приміщення стоматологічної клініки та зникла з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2327 від 17.06.2021 варість ендо-мотору марки «AZDENT-FIN складає 5265,00 гривень. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_2 спричинила потерпілому ОСОБА_1 матеріального збитку на загальну суму 6165 гривень. Таким чином, ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка) (а.с.20-23).

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано майнові втрати, які спричинили моральні та фізичні страждання.

Крім того, як вбачається з вироку суду, обвинувачена ОСОБА_2 , яка була представлена захисником адвокатом Бондарчук А.О. надала письмову заяву, в якій зазначила, що свою вину у вчиненні кримінального проступку вона беззастережно визнає в повному обсязі, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Вироком суду також встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням завдана потерпілому шкода становить 6165,00 грн. (5265,00 грн. ( ринкова вартість ендо-мотор марки «AZDENT-FIN відповідно висновку експерта №2327 від 17.06.2021) та 900,00 грн. грошові кошти готівкою), відшкодована частково в сумі 900,00 грн. (т.1 кримінальної справи №210/3461/21, 1-кп/210/578/21 а.с. 54, а.с. 11-16).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 5265,00 грн., виходив з того, що позивачу внаслідок вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, який мав місце 30 травня 2021 року, завдано з вини відповідача ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, виходив з того, що позивачу внаслідок вчинення відповідачем злочину, а саме: викрадення належного йому майна, завдана моральна шкода, оскільки він зазнав душевних страждань, переніс емоційний стрес, протиправні дії відповідача призвели до зміни нормального ритму життя позивача.

Визначаючи розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер і тривалість моральних страждань позивача, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача та визначив до стягнення розмір відшкодування у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, який відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем у позові розмір моральної шкоди, який в п"ять разів перевищує розмір викраденого майна, явно не відповідає обставинам кримінального провадження, та є надмірним тягарем для відповідача.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн., суд першої інстанції дослідивши надані позивачем докази виходив зі співмірності обсягу наданих послуг.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди відповідачем не оскаржується і у цій частині не переглядається.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК Укаїни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом першої інстанції вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2021 року встановлена вина відповідача у вчиненні крадіжки належного позивачу майна, а саме грошових коштів в сумі 900 грн. та ендо-мотор марки «AZDENT-FIN, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом норм ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок вчинення відповідачем злочину, а саме: викрадення належного позивачу майна, останній зазнав душевних страждань, переніс емоційний стрес, протиправні дії відповідача призвели до зміни нормального ритму життя позивача, тому він має право на відшкодування моральної шкоди з винної у крадіжці відповідачки, колегія суддів вважає правильним, як і погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., який визначено судом з урахуванням перенесених позивачем моральних страждань та виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості. При цьому, суд першої інстанції також врахував, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди, який в п"ять разів перевищує розмір викраденого майна, явно не відповідає обставинам кримінального провадження, та є надмірним тягарем для відповідача, тому доводи відповідача про недоведеність позивачем спричиненої моральної шкоди, колегія суддів відхиляє через їх необґрунтованість.

Оскільки протиправними діями відповідача, позивачу заподіяна моральна шкода, останній при зверненні до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та моральної шкоди звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому доводи відповідача, що за вимогу майнового характеру моральної шкоди позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 2 684,00 грн., колегія суддів відхиляє через неправильне тлумачення закону.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно положень ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги позивачем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір замовлення про надання правової допомоги від 23.10.2021року, акт прийому-здачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 23 жовтня 2021 року (а.с.24-28).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду (у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18).

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у цій справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Відсутність платіжного документу про оплату послуг адвоката, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено (акт виконаних робіт) обсяг наданих послуг іх виконання та вартість, тому незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи, що і було зроблено судом першої інстанції, тому доводи відповідача, і у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

На підставі наведеного вище, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, яке ухвалене судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає, понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору залишаються за нею.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: