Справа № 143/152/23
06.06.2023 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко М.О.,
представника позивачки адвоката Скалецького О.О.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації,-
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Погребищенської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації.
Позов мотивовано тим, що виконкомом Погребищенської міської ради 30.09.1999 року їй був виданий ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , в якій вона мешкає на даний час одна.
Вищевказаний житловий будинок був переданий у власність територіальної громади Погребищенської міської ради у 2008 році згідно рішення виконкому Погребищенської міської ради №21 від 21.03.2008 року. До цього він перебував у власності ЗАТ «Погребищерайагробуд».
Квартира сім`ї позивачки була надана для проживання у якості наймачів жилого приміщення.
В паспорті громадянина України позивачки місцем реєстрації її постійного проживання вказана спірна квартира.
Зареєстрований за вказаною адресою ОСОБА_3 помер, а її син ОСОБА_4 знявся з реєстрації та проживає за іншою адресою, що підтверджується довідками Погребищенської міської ради № № 2618, 2669.
Позивачка на законних підставах користується вказаною квартирою, належним чином оплачує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
В січні 2022 року позивачка звернулася до Погребищенської міської ради із заявою про надання їй дозволу на приватизацію житла, у якому вона зареєстрована. Проте, їй було роз`яснено, що приватизаційний орган міської ради ліквідований у 2009 році і що з даного питання необхідно звернутися до суду.
У зв`язку з важкими сімейними обставинами позивачка змогла повернутися до питання оформлення квартири лише у 2023 році.
Так як орган приватизації Погребищенської міської ради ліквідований, то позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом.
Посилаючись на наведені обставини, просила визнати за нею право власності у порядку приватизації на квартиру АДРЕСА_1 .
17.02.2023 року суддею ухвалено відкрити провадження у справі та її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 25).
24.03.2023 року ухвалою суду витребувано від Погребищенського відділу ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 35-37).
У судовому засіданні 28.04.2023 році позивачка підтримала позов та підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Також пояснила, що їй надали у користування спірну квартиру як квартиронаймачу і вона в ній по теперішній час зареєстрована. Квартира відносилася до відомчого житлового фонду, а згодом її передали в комунальну власність Погребищенської територіальної громади.
У цій квартирі також були зареєстровані її цивільний чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4
ОСОБА_3 помер у спірній квартирі 21.11.2012 року, а ОСОБА_4 знятий з реєстрації у цій квартирі.
У судовому засіданні 06.06.2023 року позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку приватизації.
28.04.2023 року в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Скалецький О.О. позов підтримав та пояснив, що необхідністю звернення до суду стало те, що позивачка не змогла скористатися правом на приватизацію спірної квартири, так як міською радою ліквідовано орган приватизації. Також зазначив, що багатоквартирний будинок, в якому розташована спірна квартира, у 2005 році був переданий у комунальну власність міської ради.
У судовому засіданні 06.06.2023 року представник позивачки адвокат Скалецький О.О. просив задовольнити позовні вимоги.
28.04.2023 року в судовому засіданні представник відповідача Погребищенської міської ради головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Жмурчук О.М. позов визнала та пояснила, що позивачка не має можливості приватизувати спірну квартиру, оскільки у 2008 році в міській раді орган приватизації ліквідовано, свідоцтво про право власності на спірну квартиру позивачці не видавалося.
Заслухавши думку учасників справи та дослідивши її матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного.
Так, судом встановлено, що згідно копії виписки з протоколу № 1 від 17.01.1998 року засідання Ради КСП Погребищенського району «Про виділення квартири районному фінансовому відділу для ОСОБА_1 » вирішено виділити одну квартиру в новозбудованому будинку « ОСОБА_5 », яка згідно рішення КСП Погребищенського району від 04.06.1997 року (Протокол № 3) виділена управлінню с/г Погребищенському районному фінансовому відділу для ОСОБА_1 (а.с. 15).
30.09.1999 року виконавчим комітетом Погребищенської міської Ради народних депутатів виданий ордер на жиле приміщення ОСОБА_1 з сім`єю 2 чоловіки у складі: чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 33, 4 кв. м., яке складається з 3 кімнат у квартирі загальною площею 51, 8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава видачі ордера рішення виконкому № 5 від 30.01.1998 року (а.с. 7).
Згідно довідки № 20 від 29.09.2008 року, виданої КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Вінницької обласної ради, станом на 29.09.2008 року право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 14).
Відповідно до довідки № 2669 від 02.10.2008 року, виданої виконкомом Погребищенської міської ради, ОСОБА_1 житла не приватизовувала (а.с. 21).
Згідно відповіді Погребищенської міської ради Вінницької області від 20.01.2022 року № 02-21/216 на адвокатський запит адвоката Скалецького О.О. щодо реєстрації осіб за адресою: АДРЕСА_3 інформація в Реєстрі територіальної громади та архівній (паперовій) картотеці з питань реєстрації місця проживання осіб, що є у володінні Погребищенської міської ради, яка б свідчила про реєстрацію осіб за вказаною адресою, станом на 20.01.2022 року відсутня (а.с. 20).
Відповідно до рішення №112 19 сесії 4 скликання Погребищенської міської ради народних депутатів Погребищенського району від 05.05.2005 року «Про прийняття у комунальну власність об`єктів соціальної інфраструктури» надано згоду на прийняття у комунальну власність Погребищенської міської ради об`єктів соціальної інфраструктури, що в процесі приватизації не увійшли до статутного фонду, залишилися на балансі ЗАТ «Погребищерайагробуд», а саме 5-ти поверховий 30-ти квартирний житловий будинок по АДРЕСА_4 і 5-ти поверховий 30-ти квартирний житловий будинок по АДРЕСА_5 (а.с. 51).
Згідно із рішенням №112 19 сесії 4 скликання Погребищенської міської ради народних депутатів Погребищенського району від 05.05.2005 року оформлено право комунальної власності та видано свідоцтво про право комунальної власності за територіальною громадою м. Погребище в особі Погребищенської міської ради на 30-ти квартирний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_5 , загальною площею 2207, 2 кв. м. (а.с. 50).
Згідно із рішенням №112 19 сесії 4 скликання Погребищенської міської ради народних депутатів Погребищенського району від 05.05.2005 року затверджено акт прийому-передачі 5-ти поверхового 30-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 , загальною площею 2207,2 кв. м. та прийнято вказаний будинок у комунальну власність (а.с. 52).
Відповідно до копії акту приймання - передачі житлового фонду у комунальну власність комісією Погребищенської міської ради проведено обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ЗАТ Погребищенський райагробуд, в повному господарському віданні або в оперативному управлінні якого перебуває будинок, та який передав, а виконком ради прийняв таку документацію: технічний паспорт будинку, домову книгу, іншу документацію (а.с. 53).
Відповідно до рішення Погребищенської міської ради Погребищенського району Вінницької області від 25.07.2007 року вирішено визнати квартири в житловому будинку по АДРЕСА_5 не службовими, а саме квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , 27, 28, 29, 30. Вказано, що Комісії по приватизації житла при міській раді надати допомогу квартиронаймачам житлового будинку по АДРЕСА_5 в приватизації займаних ними квартир (а.с. 13).
Згідно листа виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 15.11.2022 року № 27-І-373-1 щодо передачі ОСОБА_1 у приватну власність квартири Погребищенська міська рада повідомляє, що на даний час орган з приватизації житла відсутній. Для вирішення даного питання рекомендують звернутися до суду (а.с. 54).
В ч.1 ст.206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
У постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц та від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Суд дійшов висновку, що визнання позову представником відповідача ОСОБА_2 суперечить закону, виходячи із наступного.
Так, суд вважає неспроможними доводи ОСОБА_1 про те, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області у справі №143/1084/16-ц, яким було визнано за іншою особою право власності на житло в порядку приватизації за відсутності в Погребищенській міській раді органу приватизації житлового фонду, встановлені обставини, які в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню в розглядуваній справі.
Так, за правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В той же час, відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
В п.6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №910/2615/18 обумовлено, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Отже, учасник справи звільняється від доказування обставин, які були встановлені рішенням суду саме щодо нього, та за умови, що він брав участь у справі при винесенні преюдиціального рішення.
Оскільки ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи №143/1084/16-ц, то встановлені рішенням у згаданій справі обставини не мають для неї преюдиціального значення, а отже вона не звільняється від доказування обставин, на які вона посилається як на підставу заявлених позовних вимог у цій справі.
Крім того, необхідно відзначити, що надання судом правової оцінки факту відсутності органу приватизації житлового фонду в Погребищенській міській раді при розгляді справи №143/1084/16-ц, не є обов`язковою для суду, що розглядає дану справу.
Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 , суд спирається на положення ч.1 ст.4 ЦПК України, за змістом яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
У ч.3 ст.9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Згідно із ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХІІ (надалі Закон №2482-ХІІ) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
В ч.1 ст.2 Закону №2482-ХІІ визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до ст.3 Закону №2482-ХІІ приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
В силу ч.1 ст.8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
За змістом частин 3, 4, 7, 8 ст.8 Закону №2482-ХІІ передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Вартість послуг з оформлення документів на право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами виконавчої влади.
У п.15 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 (надалі Положення №396), обумовлено, що підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (далі - орган з оформлення документів).
Згідно із п.17 Положення №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
За п.23 Положення №396 орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.
В п.24 Положення №396 передбачено, що свідоцтво про право власності підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав власності на приватизоване житло проводиться відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Із системного аналізу згаданих нормативно-правових актів вбачається, що вони спрямовані, зокрема, на регламентацію правовідносин з приводу реалізації права громадян на житло шляхом передання їм у приватну власність житлових приміщень державного житлового фонду та гуртожитків.
Звертаючись із позовом до суду, позивачка покликалася на те, що відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, а тому ефективним способом захисту її порушеного права на приватизацію житла є визнання судом за нею права власності на квартиру.
Надаючи оцінку такому твердженню позивачки, суд виходить із того, що відповідно до частин 10, 11 ст.8 Закону №2482-ХІІ органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
У постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №910/1016/17, від 17 квітня 2018 у справі № 914/1521/17 та від 22 травня 2018 року у справі №923/1283/16 виснувано, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Таким чином, за загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
У постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №483/731/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що позивачкою обрано неналежний та неефективний спосіб захисту прав, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.
Разом із цим, слід зауважити, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов?язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов?язків.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Згідно із ч.5 ст.60 цього Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Комплексний аналіз окреслених приписів ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» у поєднанні із наведеними вище нормами, які регламентують порядок приватизації державного житлового фонду, дозволяє стверджувати, що органи місцевого самоврядування, які від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами житлового фонду комунальної власності, наділені самостійними і достатніми повноваженнями щодо прийняття рішення про приватизацію наймачами займаних ними квартир (житлових будинків).
Відтак, прийняття за наслідками розгляду цієї справи рішення про визнання за позивачкою права власності на квартиру в порядку приватизації вочевидь призведе до підміни судом органу місцевого самоврядування, до компетенції якого відноситься вирішення даного питання відповідно до закону, що є неприпустимим.
Поміж тим, суд констатує, що сама по собі відсутність органу приватизації житла, створення якого законом покладається саме на органи місцевого самоврядування, не може слугувати підставою для відмови позивачці у приватизації квартири, оскільки перелік випадків такої відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них в контексті приватизації квартир (житлових будинків) відноситься виключно заборона приватизувати конкретне приміщення (ч.2 ст.2 Закону №2482-ХІІ).
Ураховуючи наведене, позивачка в подальшому не позбавлена права домагатися від Погребищенської міської ради прийняття рішення про передачу їй квартири у приватну власність в порядку приватизації, а в разі відмови у задоволенні такої заяви - звернутися за захистом свого права до суду із вимогою про визнання безпідставною такої відмови з покладенням на міську раду обов`язку оформити приватизацію житлового приміщення.
З огляду на викладене, зважаючи на характер спірних правовідносин та обрання позивачкою неналежного та неефективного способу захисту порушеного права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то сплачений позивачкою за подання позовної заяви судовий збір необхідно залишити за нею.
Керуючись ст.ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителька: АДРЕСА_29 .

Відповідач: Погребищенська міська рада Вінницької області (вул. Богдана Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницький район, Вінницька область, 22200), .

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12.06.2023 року.

Суддя