КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4677/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Медвідя Олександра Івановича в інтересах приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у складі судді Рибалки Ю.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС») на свою користь матеріальну шкоду за пошкодження автомобілю марки «Chevrolet Тahoe», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який застрахував свою відповідальність у відповідача, у розмірі 58 352 грн та судові витрати в сумі 768 грн 40 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.03.2016 ОСОБА_2 , у порушення вимог п.13.3. ПДР України, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_2 , під час зустрічного роз`їзду з автомобілем марки «Chevrolet Тahoe», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулися та зазнали механічних пошкоджень.

Потерпілою у даному ДТП являлась матір позивача - ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до справи, позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 й йому стало відомо про вищенаведену постанову суду, у якій не встановлено вини правопорушника, що позбавляло його можливості від страхової компанії отримати відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована у AT СК «АХА страхування», згідно з полісом АІ 9494109.

Пошкодження заподіяні автомобілю марки «Chevrolet Тahoe» у розмірі 58 352 грн, підтверджується актом виконаних робіт № 5779 від 23.11.2016 та рахунком-фактурою № 5779 від 25.11.2016.

У подальшому за апеляційною скаргою позивача постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2018 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 - скасовано, прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем відправлено відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування.

08.04.2019 надійшла відмова AT СК «АХА страхування» у виплаті страхового відшкодування.

На день подачі позову за пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet tahoe», державний № НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 , не відшкодовано матеріальну шкоду ні страховою компанією з якою укладено страховий договір, ні самим винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого порушені права позивача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 47 518 грн 94 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Медвідь О.І. в інтересах АТ «СК «АРКС» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, позивачем не було виконано вимоги ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також вказано, що ДТП сталось 06.03.2016, в той час як позовна заява датована 06.06.2019, тобто після спливу трьох років.

Зазначено, що відносини між АТ «СК «АРКС» та позивачем не є деліктними, а договірними та виникли із зобов`язань по відшкодуванню шкоди, спричиненої забезпеченим транспортним засобом, відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного із ОСОБА_2 .

Шкоди позивачу з боку АТ «СК «АРКС» завдано не було, позивач не є ані страхувальником, ані застрахованою особою, раніше будь-які позови до АТ «СК «АРКС» позивачем не пред`являлись, в зв`язку з чим, щодо позовних вимог, пред`явлених до АТ «СК «АРКС» є підстави для застосування позовної давності.

Вказано, що позивач звернувся до суду після спливу 3-х років з дня настання ДТП, АТ СК «АРКС» до суду першої інстанції було подано заяву про застосування давності щодо пред`явлених позовних вимог №127/16095/19, але судом першої інстанції з незрозумілих причин дану обставину враховано не було.

У доповненнях до апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції помилково встановлено факт прийняття спадщини позивачем після померлої ОСОБА_3 , оскільки такий висновок було зроблено лише на підстав листа приватного нотаріуса від 18.08.2017, яким було зазначено, що за фактом смерті заведено спадкову справу і зазначено коло спадкоємців, які відмовились від своєї частини на користь ОСОБА_1 і в порушення вимог закону свідоцтва про право на спадщину на автомобіль «Chevrolet Тahoe», д.н.з. НОМЕР_1 , позивачем до страховика надано не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Матеріалами справи встановлено, що 02.03.2016 між ОСОБА_2 та AT СК «АХА страхування» правонаступником якого є АТ «СК «АРКС» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9494109, згідно з яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_2 (забезпечений транспортний засіб) (а.с. 59).

06.03.2016 у Вінницькій області сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Chevrolet Тahoe», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 7), яка є матір`ю позивача та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито, у зв`язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності.

Після прийняття спадщини, позивачу стало відомо про вказану постанову суду та у якій не було встановлено вини правопорушника - ОСОБА_2 , що позбавило позивача можливості отримати від страхової компанії відшкодування шкоди завданої ДТП.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2018 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 - скасовано з прийняттям нової, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП(а.с. 13-14).

Як уже було встановлено, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_2 , була застрахована у AT СК "АХА страхування", згідно з полісом АІ 9494109.

Зі звіту №16/86 від 12.04.2016, складеного на замовлення відповідача після огляду ТЗ ОСОБА_3 , убачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Shevrolet Tahoe, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталася 06.03.2016, становить 48 518 грн 94 коп., з яких 1 000 грн - франшиза за Полісом; 47 518 грн 94 коп.- страхове відшкодування (а.с. 61-70).

З листа № 01635/14 від 09.03.2017 убачається, що AT "СК "АРКС" надіслано на адресу позивача, який звернувся до Страховика із повідомленням про настання ДТП прохання надати заяву на виплату страхового відшкодування, копію свідоцтва про право на спадщину, паспорту та РНОКПП спадкоємця (у зв`язку зі смертю власника ТЗ) (а.с. 71).

Заява ОСОБА_1 від 25.04.2019 про страхове відшкодування щодо заявленого випадку AT "СК АРКС" отримана 06.05.2019 (а.с. 72).

Листом від 21.06.2019 ПрАТ "СК "АРКС" повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем не подана заява про страхове відшкодування впродовж одного року (а.с. 73).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, відхиливши заявлену суму в розмірі 58 352 грн з огляду на відсутність доказів про оплату вартості ремонту автомобіля, стягнувши 47 518 грн 94 коп. у відповідності до звіту № 16/86 від 12.04.2016 без врахування франшизи, районний суд вважав, що позивач має право отримання страхового відшкодування.

З таким висновком районного суду погоджується й апеляційна інстанція враховуючи наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування" та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування за наявності підстав, встановлених законом.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV. Їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно із пунктом 1 статті 35.1. Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Разом з тим, у постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 147/66/17 висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку." (абз. 133-136 постанови).

Позивач зазначав, що не звернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, оскільки після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була потерпілою у даному ДТП, лише під час прийняття спадщини стало відомо про постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2016 про закриття провадження щодо ОСОБА_2 без зазначення вини правопорушника.

За таких підстав було подано апеляційну скаргу на вказану постанову, яку постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2018 скасовано з прийняттям нової, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

З позовом у суд до відповідача ОСОБА_1 звернувся 06.06.2019, тоді як страховий випадок стався 06.03.2016.

Разом з тим, відповідно до справи, ОСОБА_2 , який застрахував свою відповідальність перед третіми особами у відповідача, визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності лише 12.04.2018.

В контексті завдань цивільного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Враховуючи вищевикладені обставини та правові норми, районний суд обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 , має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, оскільки довів, що здійснив розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та відповідний строк пропущено через незалежні від нього причини. Тому пропуск строку звернення пропущено з поважних причин, що не позбавляє його права на отримання страхового відшкодування.

Оцінюючи доводи відповідача стосовно спливу строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно змісту ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Та за загальним правилом починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Тобто, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Установлено, що до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 притягнуто лише 12.04.2018.

Отже, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права) ч.1 ст.261 ЦК).

Матеріалами справи доведено, що ДТП мала місце 06.03.2016, проте про порушення своїх прав, як спадкоємця, позивач довідався після відкриття спадщини й за наслідками оскарження ним судового рішення вина ОСОБА_2 у вчиненні даної події доведена постановою суду від 12.04.2018, після чого позивач 06.05.2019 подав заяву про виплату страхового відшкодування та 06.06.2019 звернувся у суд із відповідним позовом.

Обставини справи та характер дій позивача, яким через незалежні від нього причини здійснювалися розумні заходи для отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій страхувальника, свідчить про відсутність пропуску строку щодо отримання такого відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для висновків про відмову у позові з підстав спливу строку давності.

Необґрунтованими колегія суддів визнає й доводи апеляційної скарги про те, що позивач не набув повноважень спадкоємця майна померлої ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину, остільки матеріалами справи доведено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17), а відсутність доказів отримання свідоцтва про право на спадщину після її смерті не є перешкодою в отриманні страхового відшкодування в порядку спадкування, остільки видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину будь-яким строком не обмежена.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, а також керується положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України, якими передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.)

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Медвідя Олександра Івановича в інтересах приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: