РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді Кость В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №495, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі Діти) в розмірі по 3000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову.
Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, між ними припинено шлюбні відносини. Примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому такий слід розірвати. Також, просить стягнути з відповідача аліменти на Дітей у вищевказаному розмірі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому повідомив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак висловив свою незгоду щодо заявленого позивачем розміру аліментів.
На думку відповідача, розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами.
ОСОБА_2 просить поновити йому строк для подання відзиву, шлюб між сторонами розірвати та призначити йому аліменти на утримання Дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання кожної дитини відповідного віку.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься розписка про отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками наручно 16.11.2023. В свою чергу відзив на позовну заяву ОСОБА_2 подано 27.11.2023, тобто в межах строку визначеного ухвалою суду про відкриття провадження у справі.
За таких обставин, підстав для поновлення строку для подання відзиву до позову немає.
Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне.
Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 8 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №495, (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 8 жовтня 2011 року).
Також сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 10 липня 2012 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2018 року).
Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України).
Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати.
По відношенню до вимоги позивача про стягнення аліментів суд виходить з наступного.
Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами першою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Виходячи з викладеного, право на утримання має той з батьків, з ким проживає дитина.
Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з даними довідки про доходи від 17 листопада 2023 року №1, протягом липня- жовтня 2023 року відповідачу було нараховано за кожен місяць роботи по 6700,00 грн. (а.с. 34).
Як вбачається із відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інших доходів окрім заробітної плати у відповідача немає (а.с 35).
Разом з тим, чинним законодавством передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст 181 Цивільного процесуального кодексу України.
У відзиві на позов відповідач посилається на те, що родина проживає за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 , однак відповідних доказів тому не надав. Водночас матеріали справи містять докази проживання дітей за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, саме позивач, як особа з якою проживають Діти, має право на визначення способу стягнення аліментів.
Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання Дітей, з урахуванням того, що відповідач є людиною працездатного віку, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання Дітей, у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить по 2500,00 гривень, щомісячно, до досягнення Дітьми повноліття.
Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2023 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 гривні, а від 6 до 18 років 2833 гривні.
Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси Дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Разом з тим, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та долучила до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги від 19.10.2023.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Заявляючи вимогу про відшкодування вартості витрат на правничу допомогу, позивач не зазначила конкретну суму понесених нею витрат на правничу допомогу та не надала жодного розрахунку з цього приводу.
Також, частиною першою ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною третьою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 536,80 грн. сплаченого судового збору (1073,60 х 0,5 =536,80) на підставі квитанції ID 0580-2136-8324-5679 від 23.10.2023.
Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 1291 Конституції України, ст.ст. 110, 112, 161, 180, 182 Сімейного кодексу України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.
2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який 8 жовтня 2011 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №495.
3. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень, щомісячно, на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2023 року та до досягнення дітьми повноліття.
3.1. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
4. У розподілі витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
5. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
6. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 відсотків понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп), сплачених на підставі квитанції ID 0580-2136-8324-5679 від 23.10.2023.
6.1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп) сплаченого судового збору.
7. Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави суму 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) гривень судового збору.
8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
10. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Суддя В.В. Кость