Справа № 183/3255/21
№ 2/183/457/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточних вимог в останній редакції, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку (пай № НОМЕР_1 ) площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 052290, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842.

За життя ОСОБА_3 заповіту щодо спірної земельної ділянки не залишив.

У визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернулася падчерка спадкодавця ОСОБА_4 , якій відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 29 листопада 2006 року за вих. № 1856 у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено через недоведеність факту родинних відносин з померлим ОСОБА_3 . На теперішній час ОСОБА_4 являється громадянкою російської федерації та втратила інтерес до спадкового майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, вона, ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначений факт встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року у справі № 183/4602/20, яке набрало законної сили 30 листопада 2020 року.

У строки визначені приписами ст. 1270 ЦК України, вона, ОСОБА_1 з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася, а тому вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.

В той же час, зазначена земельна ділянка на теперішній час захоплена сторонньою особою та в порушення вимог чинного законодавства переоформлена на відповідача ОСОБА_2 .

Так, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 19 травня 2021 року вбачається, що 11 травня 2018 року Відділом у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі технічної документації із землеустрою що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_5 від 24 квітня 2018 року.

Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 травня 2021 року вбачається, що спірна земельна ділянка площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрована в державному реєстрі прав 30 травня 2018 року Василівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області (номер запису про право в державному реєстрі прав 26436856. Оцінка земельною ділянки була здійснена 13 січня 2021 року інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238505205 від 23 грудня 2020 року власником спірної земельної ділянки площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області є відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28 листопада 2006 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за р.№ 16/06. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 була здійснена 30 травня 2018 року державним реєстратором Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Оленою Юріївною на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41409026 від 04 червня 2018 року; номер запису про право власності: 26436856; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232.

Згідно відповіді Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30 грудня 2020 року за вих. № 29-4-0.23-727/110-20 та наданої належним чином завіреної копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_3 (померлий) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Новостепанівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленої ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що останньою було подано до землевпорядної організації (з метою присвоєння кадастрового номеру спадковій земельній ділянці та в подальшому оформлення права власності на своє ім`я на спірну земельну ділянку) копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , відомості в якому не відповідають дійсності, оскільки оригінал свідоцтва про смерть спадкодавця знаходиться у ОСОБА_1 , яка отримала його як особа, за заявою якої проводилася реєстрація смерті ОСОБА_3 .

Так, оригінал та копія свідоцтва про смерть мають різні серію та номер, а саме: оригінал має НОМЕР_2 , а копія - НОМЕР_3 . Зокрема вказані свідоцтва мають різні номери актового запису про смерть спадкодавця, а саме: в оригіналі актовий запис про смерть за № 13, а в копії - № 44. Крім того, оригіналі свідоцтва про смерть місце смерті ОСОБА_3 зазначено село Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в той час як в копії зазначено село Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Між тим, в матеріалах технічної документації міститься свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 28 листопада 2006 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за р. №129/06, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 є спадкоємицею ОСОБА_3 , 1943р.н. (відповідно до відомостей наданих Новостепанівською сільською радою рік народження спадкодавця 1944), за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Маймор С.Ю. 21.03.2006 року за р.№ 52.Спадщина, на яку видане дане свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 5,620 га (рілля 5,620 га), кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (спадкова справа № 47/2006).

В той же час, згідно довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року за вих. № 809, від імені ОСОБА_3 , 1944 р.н., який проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , складався та посвідчувався лише один заповіт за р. № 218 від 16 березня 2001 року зі змісту якого вбачається, що належну йому земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0195140 в розмірі 5,17 га він заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В подальшому, за життя, ОСОБА_3 реалізував своє право та отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842 на спірну земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Таким чином, існування заповіданого права припинено шляхом його реалізації, у зв`язку з чим майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкується позивачем ОСОБА_1 .

Позивач звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства, яким регулювалися спадкові відносини на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 в 2006 році, спадкодавець проживав в Новомосковському районі Дніпропетровської області, а тому спадкова справа не могла бути заведена нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., при цьому приватні нотаріуси до 02 квітня 2009 року не мали права відкривати спадкові справи та видавати свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до приписів ст. 36 ЗУ «Про нотаріат», в редакції, що діяла на час відкриття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., законодавством встановлені обмеження у повноваженнях приватних нотаріусів, а саме приватний нотаріус мав право вчиняти нотаріальні дії, передбачені ст. 34 цього Закону, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивачу не зрозуміло, яким чином під час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача ОСОБА_2 , міг бути відомий кадастровий номер на спадкову земельну ділянку в 2006 році, який був відсутній у земельних ділянок переданих в приватну власність громадянам в 2001 році та згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19 травня 2021 року, датою державної реєстрації (присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці) є 11 травня 2018 року. Отже, наявні ознаки підробки свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2006 року, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , а тому дане свідоцтво не є чинним.

Таким чином, оскільки документи, що стали підставою для прийняття рішення державним реєстратором щодо реєстрації речового права на спірну земельну ділянку на ім`я відповідача ОСОБА_2 є підробленими, позивач ОСОБА_1 вважає, що рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш О.Ю. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:035:0401 за індексним номером 41409026 від 04 червня 2018 року підлягає скасуванню.

Зазначені вище обставини, порушують права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну спадкову земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просиласуд:

- скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Олени Юріївни, індексний номер 41409026 від 04 червня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області,

- з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області

- та визнанням за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) права власності на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ),а також вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26 січня 2022 року зобов`язано Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області надати на адресу суду належним чином завірену копію архівної спадкової справи № 47/006, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю.

Ухвалою суду від 14 квітня 2023 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 посилався на обставини викладені ними в позовній заяві з урахуванням уточнених вимог в останній редакції, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не завилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзиву не надала.

Враховуючи те, що у справі перебуває декілька відповідачів, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від одного з них надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою 07 вересня 2023 року учасників в судове засідання, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми закону позивачі, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, мають довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом їх цивільні права.

Відповідачі, зі свого боку, зобов`язані довести обставини, посилаючись на які вони заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 22 роки помер ОСОБА_3 , про що 29 травня 2006 року Виконавчим комітетом Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складений відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 29 травня 2006 року та ОСОБА_8 записом про смерть № 13 від 29 травня 2006 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку (пай № НОМЕР_1 ) площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 052290, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 № 694/2006 заведена 20 вересня 2006 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, номер у спадковому реєстрі 40671515, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6563327 від 20 вересня 2006 року.

Згідно довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року за вих. № 808, ОСОБА_3 , 1943 р.н. по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала з травня 1999 року без реєстрації позивач ОСОБА_1 , 1959 р.н.

Згідно довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року за вих. № 809, від імені ОСОБА_3 , 1943 р.н., який проживав за адресою: АДРЕСА_1 в сільській раді складався і посвідчувався заповіт за р. № 218 від 16 березня 2001 року.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Сітковської Л.А. за р. № 218 вбачається, що ОСОБА_3 , що мешкає в с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0195140 в розмірі 5,17 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території АВОП «Вперед» Новомосковського району Дніпропетровській області позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_4 , якій відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 29 листопада 2006 року за вих. № 1856 у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено через недоведеність факту родинних відносин з померлим ОСОБА_3 .

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем понад п`ять років до часу відкриття спадщини, зазначений факт встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року у справі № 183/4602/20, яке набрало законної сили 30 листопада 2020 року.

Судом встановлено, що у строки визначені приписами ст. 1270 ЦК України, позивач ОСОБА_1 з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася, а тому вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне померлому ОСОБА_3 .

У той же час, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 19 травня 2021 року вбачається, що 11 травня 2018 року Відділом у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі технічної документації із землеустрою що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_5 від 24 квітня 2018 року.

Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 травня 2021 року вбачається, що спірна земельна ділянка площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зареєстрована в державному реєстрі прав 30 травня 2018 року Василівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області (номер запису про право в державному реєстрі прав 26436856. Оцінка земельною ділянки була здійснена 13 січня 2021 року інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238505205 від 23 грудня 2020 року власником спірної земельної ділянки площею 5,620 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області є відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28 листопада 2006 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за р.№ 16/06. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 була здійснена 30 травня 2018 року державним реєстратором Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Оленою Юріївною на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41409026 від 04 червня 2018 року; номер запису про право власності: 26436856; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232.

Згідно відповіді Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30 грудня 2020 року за вих. № 29-4-0.23-727/110-20 та наданої належним чином завіреної копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_3 (померлий) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Новостепанівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленої ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що останньою було подано до землевпорядної організації (з метою присвоєння кадастрового номеру спадковій земельній ділянці та в подальшому оформлення права власності на своє ім`я на спірну земельну ділянку) копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , відомості в якому не відповідають дійсності, а саме.

Так, з актового запису № 13 від 29 травня 2006 року, складеного Виконавчим комітетом Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 роки помер ОСОБА_3 , місцем смерті зазначено: село Івано-Михайлівка. Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 29 травня 2006 року було видане ОСОБА_4 .

Згідно відповіді Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (М. Дніпро) повідомлено про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану, повторне свідоцтво про смерть на ОСОБА_3 не видавалося.

В судовому засіданні було досліджено інше свідоцтво про смерть спадкодавця серії НОМЕР_3 від 29 травня 2006 року, тобто його копія, яка була подана відповідачем ОСОБА_2 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)ФОП ОСОБА_5 для подальшого оформлення права власності за ОСОБА_2 . Так, з даного свідоцтва вбачається, що місцем смерті ОСОБА_3 є село Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області та актовий запис про смерть № 44.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оригінал та копія свідоцтва про смерть мають різні серію та номер, а саме: оригінал має серію НОМЕР_6 , а копія - НОМЕР_3 . Зокрема вказані свідоцтва мають різні номери актового запису про смерть спадкодавця ОСОБА_3 , а саме: в оригіналі актовий запис про смерть зазначено № 13, а в копії - № 44. Крім того, в оригіналі свідоцтва про смерть місце смерті ОСОБА_3 зазначено село Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в той час як в копії зазначено село Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Між тим, в матеріалах технічної документації міститься свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 28 листопада 2006 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за р. № 129/06, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 є спадкоємицею ОСОБА_3 , 1943р.н. (відповідно до відомостей наданих Новостепанівською сільською радою рік народження спадкодавця 1944), за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Маймор С.Ю. 21.03.2006 року за р.№ 52. Спадщина, на яку видане дане свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 5,620 га (рілля 5,620 га), кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (спадкова справа № 47/2006).

В той же час, згідно довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року за вих. № 809, від імені ОСОБА_3 , 1944 р.н., який проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , складався та посвідчувався лише один заповіт за р. № 218 від 16 березня 2001 року зі змісту якого вбачається, що належну йому земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0195140 в розмірі 5,17 га він заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Встановлено, що в подальшому, за життя, ОСОБА_3 реалізував своє право та отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842 на спірну земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Таким чином, існування заповіданого права припинено шляхом його реалізації, у зв`язку з чим майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкується за законом, єдиним спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як вже встановлено вище, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Даний факт встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року у справі № 183/4602/20, яке набрало законної сили 30 листопада 2020 року.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на перепони отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту своїх порушених прав.

За наведених обставин, враховуючи те, що спадкодавцю ОСОБА_3 за життя на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданого 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842, належала земельна ділянка площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області; позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем четвертої черги права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до приписів ст. 1270 ЦК України прийняли спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли через незаконну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, що не може бути підставою позбавлення позивача як спадкоємця права на спадщину, оскільки право власності спадкодавця підтверджується вищенаведеним.

Суд приходить до висновку, що позивачем доведено право власності спадкодавця ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, в той же час зазначена земельна ділянка на теперішній час захоплена сторонньою особою та в порушення вимог чинного законодавства та переоформлена на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 19 травня 2021 року, Інформацієюз Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 травня 2021 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238505205 від 23 грудня 2020 року.

Крім того, з відповіді Відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30 грудня 2020 року за вих. № 29-4-0.23-727/110-20 та наданої належним чином завіреної копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_3 (померлий) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Новостепанівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленої ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що останньою було подано до землевпорядної організації (з метою присвоєння кадастрового номеру спадковій земельній ділянці та в подальшому оформлення права власності на своє ім`я на спірну земельну ділянку) копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , відомості в якому не відповідають дійсності.

Так, оригінал та копія свідоцтва про смерть мають різні серію та номер, а саме: оригінал має серію НОМЕР_6 , а копія - НОМЕР_3 . Зокрема вказані свідоцтва мають різні номери актового запису про смерть спадкодавця, а саме: в оригіналі актовий запис про смерть за № 13, а в копії - № 44. Крім того, оригіналі свідоцтва про смерть місце смерті ОСОБА_3 зазначено село Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в той час як в копії зазначено село Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області.

Між тим, в матеріалах технічної документації міститься свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 28 листопада 2006 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за р. № 129/06, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 є спадкоємицею ОСОБА_3 , 1943р.н. (відповідно до відомостей наданих Новостепанівською сільською радою рік народження спадкодавця 1944), за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Маймор С.Ю. 21.03.2006 року за р.№ 52. Спадщина, на яку видане дане свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 5,620 га (рілля 5,620 га), кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (спадкова справа № 47/2006).

В той же час, згідно довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року за вих. № 809, від імені ОСОБА_3 , 1944 р.н., який проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , складався та посвідчувався лише один заповіт за р. № 218 від 16 березня 2001 року зі змісту якого вбачається, що належну йому земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0195140 в розмірі 5,17 га він заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В подальшому, за життя, спадкодавець ОСОБА_3 реалізував своє право та отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842 на спірну земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Отже, існування заповіданого права припинено шляхом його реалізації, у зв`язку з чим майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкується позивачем ОСОБА_1 .

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства, яким регулювалися спадкові відносини на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 в 2006 році, спадкодавець проживав в Новомосковському районі Дніпропетровської області, а тому спадкова справа ніяк не могла бути заведена нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., при цьому суд зауважує, що приватні нотаріуси до 02 квітня 2009 року не мали права відкривати спадкові справи та видавати свідоцтва про право на спадщину.

Так, відповідно до приписів ст. 36 ЗУ «Про нотаріат», в редакції, що діяла на час відкриття спадщини та видачі свідоцтва відповідачу ОСОБА_2 про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., законодавством були встановлені обмеження у повноваженнях приватних нотаріусів, а саме: приватний нотаріус мав право вчиняти нотаріальні дії, передбачені ст. 34 цього Закону, за винятком, зокрема видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд ставить під сумнів видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача ОСОБА_2 , оскільки відомості про кадастровий номер на спадкову земельну ділянку в 2006 році не міг був відомий, так як повинен був відсутній у земельних ділянок переданих в приватну власність громадянам в 2001 році та згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19 травня 2021 року, датою державної реєстрації (присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці) є 11 травня 2018 року.

Отже, суд вважає, що наявні ознаки підробки свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2006 року, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_2 , а тому дане свідоцтво не є чинним.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно із п. 7 вказаного Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Таким чином, оскільки документи, що стали підставою для прийняття рішення державним реєстратором щодо реєстрації речового права на спірну земельну ділянку на ім`я відповідача ОСОБА_2 є підробленими, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш О.Ю. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:035:0401 за індексним номером 41409026 від 04 червня 2018 року підлягає скасуванню.

Зазначені вище обставини, порушують права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну спадкову земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно статей 6,11 Закону України '' Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України '' Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, що надані сторонами та сприяти захисту такого права.

За змістом ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Така ж норма закріплена у ст. 321 ЦК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтями 140, 143 Земельного кодексу України наведено вичерпний перелік позбавлення права власності на земельну ділянку, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 6 рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року№Л.5-рп/2005 держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати надане їм права користування земельною ділянкою.

Частиною 2 статті 1 Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Для того, щоб відповідати Конвенції, позбавлення повинно бути законним і спрямованим на спрямованим справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника( справа «Стреч проти Сполученого Королівства», справа «Рисовський проти України»), де Європейський Суд зазначає, що стаття 1 Протоколу 1 Конвенції, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (справа «Броньовський проти Польщі»).

Частиною 2 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьоюстатті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органівмісцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Враховуючи вищевикладене суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в цій частині, а тому вважає за необхідне скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Олени Юріївни, індексний номер 41409026 від 04 червня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, - з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, - та визнанням за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) права власності на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення яко ї- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, приписами ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Так, нормами ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Приписами статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Враховуючи наведене та з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно заволоділа спірною земельною ділянкою на підставі підроблених документів, внаслідок чого позивач ОСОБА_9 була позбавлена можливості вчасно та належним чином оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне витребувати із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи відсутність вини відповідача Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, судові витрати повинні бути відшкодовані відповідачем ОСОБА_2 .

Так, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним, а в подальшому з уточненим позовом, було сплачено судовий збір на загальну суму 2 273,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 82, 89, 141, 142, 258-259, 263-268, 272, 273, 354ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Олени Юріївни, індексний номер 41409026 від 04 червня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області,

- з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області

- та визнанням за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) права власності на земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 052290, виданий 30 листопада 2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення Новостепанівської сільської ради 17 сесії 23 скликання № 3 від 12 листопада 2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16842), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,62 га, кадастровий номер :02:035:0401, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 273,60 грн. (дві тисячі двісті сімдесят три грн. 60 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

-відповідач: Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Шевченка, буд. 16.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 вересня 2023 року.

Суддя Д. І. Городецький