Провадження № 2/727/1995/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

07 грудня 2023 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді М.Є. Бойко,

при секретарі В.В.Васківчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа: управління комунальної власності Чернівецької міської ради, про визнання частково незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради Чернівецької області,

встановив :

У листопаді 2023 року адвокат Д.В. Кравчук звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати п.1.1 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року «Про видачу ордерів та відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району» в частині зазначення житлової площі 10 кв.м квартири АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до технічного паспорта площа цієї квартири 14,3 кв.м. На даний час Шевченківська районна у м.Чернівці рада як орган місцевого самоврядування вже не існує, виправити зазначену помилку в оскаржуваному рішенні неможливо, тоді як п.1.1 останнього порушує житлові права позивачки, оскільки не надає можливості органу приватизації Чернівецької міської ради прийняти розпорядження щодо приватизації та передачі їй у власність вказаної квартири.

Ухвалою суду від 14.11.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.12.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог як заявлених до неналежного відповідача з огляду на те, що оскаржуване рішення було прийнято у відповідності до повноважень на засіданні виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради, а не на засіданні Чернівецької міської ради, а також, оскільки наданий позивачкою технічний паспорт на квартиру оформлений неналежним чином.

Одночасно відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки про зазначення у п.1.1. рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради площі житлового приміщення у розмірі 10 кв.м ОСОБА_1 була обізнана з моменту видачі їй ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , тобто з 2007 року.

В судове засідання учасники справи не з`явились, будучи про дату, час та місце її розгляду повідомленими належним чином. При цьому адвокат позивачки та представник відповідача подали письмові заяви про проведення судового засідання без участі сторін.

Враховуючи зазначене, та на підставі ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у відсутність її учасників та не фіксувати судовий процес за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до частини 1статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення своїх прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 20.03.2007 року (а.с.8).

Ордер на заселення № 01 серії РВК від 27.02.2007 року позивачці видано на житлову площу 10 кв.м на підставі рішення (п.1.1) виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року «Про видачу ордерів та відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району» та отримано нею під власноручний підпис 05.03.2007 року (а.с.7).

Технічний паспорт на вищезазначену квартиру, копія якого наявна в матеріалах справи та в якому житлову площу квартири АДРЕСА_1 зазначено як 14,3 кв.м, видано ОСОБА_1 у березні 2007 року (а.с.14).

За таких обставин строк позовної давності на звернення ОСОБА_1 до суду з позовомпро визнання рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року «Про видачу ордерів та відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району незаконним розпочався з березня 2007 року.

Водночас ОСОБА_1 звернулася до суду у листопаді 2023 року, тобто з пропуском визначеного законом строку позовної давності.

У той же час вирішення судом питання про поважність причин пропуску строку позовної давності має місце у разі, якщо (1) позивач визнає обставину пропуску строку позовної давності, (2) наводить причини, які перешкоджали зверненню з позовом у межах такого строку та (3) просить суд визнати їх поважними з метою отримання судового захисту порушеного права.

Позивачкою не визнавалися обставини пропуску строку позовної давності, не наводилися причини, які перешкоджали зверненню з позовом у межах такого строку та не ставилося питання про визнання судом поважними причин такого пропуску.

Разом з тим, підстави для застосування позовної давності наявні за обставин доведеності порушення права, в зв`язку із чим суд зазначає наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18 зроблено висновок, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічний за спрямованістю припис містить і частина третя статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно- правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що актами органів та посадових осіб місцевого самоврядування є рішення відповідної ради, рішення виконавчого комітету відповідної ради та розпорядження відповідного голови.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органу місцевого самоврядування це юридична форма рішення цього органу, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на врегулювання певних суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту незаконним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та, або визначені законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акту незаконним є також порушення, у зв`язку з прийняттям відповідного акту, прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення №396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.02.2020 року квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа гуртожитків та відкрито на неї особовий рахунок (а.с.9).

Листом управління комунальної власності Чернівецької міської ради № Я-67/5 від 12.05.2022 року ОСОБА_1 було повідомлено, що процес приватизації вищезазначеної квартири не може бути продовжений з тих підстав, що міським бюро технічної інвентаризації не надано на неї технічний паспорт та рекомендовано заявниці звернутися за його виготовленням (а.с.13).

Позивачка, обґрунтовуючи позовну заяву, посилалась на те, що площа квартири, яку вона бажає приватизувати, у п.1.1 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року «Про видачу ордерів та відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району» зазначена неправильно та наполягала на неможливості самостійного усунення зазначеної відмінності у ордері та технічному паспорті на квартиру, а також на неможливості усунення цього недоліку органом, що видав ордер.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених доводів суду надано не було.

Так, долучений в копії до матеріалів справи позивачкою технічний паспорт всупереч вимогам п.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 не прошнурований, не пронумерований та нескріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, в зв`язку із чим не може бути визнаний судом належним доказом на підтвердження доводів позивачки щодо дійсного розміру житлової площі її квартири АДРЕСА_1 - 14,3 кв.м.

Матеріали справи також не містять доказів, що даний ордер у визначеному законом порядку було визнано недійсним, а також доказів щодо звернення позивачки із заявою про видачу відповідного документу на отримання права користування квартирою АДРЕСА_1 з можливістю приватизації поАДРЕСА_1 , площею 14,3 кв.м.

Враховуючи зазначене, позивачкою не доведено, що розмір наданої їй жилої площі, який вказаний у п.1.1 рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року «Про видачу ордерів та відкриття особових рахунків на житлову площу громадянам району», не відповідає дійсності.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають саме з цих підстав.

При цьому слід зазначити, що доказів того, що позивачці відмовлено в прийнятті документів на приватизацію суду також не надано, в зв`язку із чим доводи щодо порушення її права на приватизацію квартирирішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради № 24/2 від 21.02.2007 року є також необгрунтованими. До того ж позивачка не позбавлена і права звернутися до бюро технічної інвентаризації із замовленням про виготовлення та оформлення належним чином нового технічного паспорту на займане нею житлове приміщення.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа: управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання частково незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Чернівці ради Чернівецької області

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 12 грудня 2023 року.

Суддя М.Є.Бойко