КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9356/2023
У Х В А Л А

13 червня 2023 року місто Київ

справа № 756/4347/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 27 квітня 2023 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2023 року для розгляду вказаної апеляційної скарги визначено колегію суддів: Коцюрба О.П., Білич І.М., Слюсар Т.А.

28 квітня 2023 року Київським апеляційним судом до Оболонського районного суду міста Києва було направлено запит про витребування цивільної справи №756/4347/20.

16 травня 2023 року вказана цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для надання до суду апеляційної інстанції належних доказів або зазначення інших підстав, які підтверджують поважність причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду.

31 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 з посади судді Київського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2023 року для розгляду вказаної апеляційної скарги було визначено колегію суддів: Борисова О.В., Левенець Б.Б., Ратнікова В.М.

В клопотанні відповідач просив поновити йому строк на апеляційне оскарження заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що в період з 13 по 14 квітня 2023 року у нього виникло раптове погіршення здоров`я (стоматологічне захворювання - гострий гнійний періодонтит), що супроводжувалось нестерпним болем лівої частини обличчя в області щелепи, порушенням сну та тимчасовою втратою працездатності.

Вказував, що внаслідок зазначеного о 08 год. 14 квітня 2023 року, у невідкладному (ургентному) порядку, ним було здійснено звернення до сімейного лікаря, що підтверджується довідкою Медичного центру «Добробут-поліклініка».

Зазначав, що за рекомендацій терапевта, ним було здійснено незапланований від`їзд до Львова для отримання допомоги з боку спеціалізованого хірурга-стоматолога, де шляхом операційного втручання здійснено необхідні лікувальні заходи та пройдено подальшу реабілітацію.

Посилався на те, що він зміг подати апеляційну скаргу лише після усунення болю та відновлення нормального стану життєдіяльності.

Вказував, що наявний в матеріалах справи договір про надання юридичних послуг №, укладений з ТОВ «Амадео Право» втратив свою чинність 25 грудня 2022 року, внаслідок чого та з огляду на несприятливий збіг обставин, подання іншими особами від його імені процесуальних документів у справі було неможливим.

Зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки, складеної секретарем судового засідання від 29 жовтня 2020 року, оскаржуване рішення було ухвалено судом за відсутності учасників справи (а.с. 62).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

Копію вказаної ухвали відповідач отримав 20 березня 2023 року, що підтверджується розписокю, яка міститься в матеріаліх справи (а.с. 138).

Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року є 19 квітня 2023 року, проте апеляційна скарга подана 27 квітня 2023 року.

На підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року апелянт надав копію довідки Медичного центру «Добробут-поліклініка» від 14 квітня 2023 року та копію довідки лікаря-стоматолога ФОП ОСОБА_4 від 29 травня 2023 року.

З довідки лікаря-стоматолога ФОП ОСОБА_4 від 29 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в стоматології 18, 19 та 20 квітня з приводу лікування 26 зуба, діагноз загострення хронічного періодонтиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до 20 квітня 2023 року (включно) ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року був пропущений з поважних причин.

Разом з тим, суд вважає, що період на подання апеляційної скарги з 21 квітня 2023 року по 26 квітня 2023 року пропущений без поважних причин.

Наведені відповідачем ОСОБА_1 у клопотанні причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

А відтак, доводи апелянта про раптове погіршення здоров`я (стоматологічне захворювання - гострий гнійний періодонтит), не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у період з 21 квітня 2023 року, оскільки, як вбачається з довідок, які були долучені апелянтом до вказаного клопотання, останній мав проблеми із здоров`ям протягом семи днів з 14 квітня 2023 року по 20 квітня 2023 року. Проте, апелянт не скористався своїм правом щодо подання апеляційної скарги в період з 21 квітня 2023 року.

Отже, наведені обставини не свідчать про об`єктивну неможливість вчинення дій щодо оскарження заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у передбачені законом строки.

Крім того, посилання апелянта на те, що наявний в матеріалах справи договір про надання юридичних послуг №, укладений з ТОВ «Амадео Право» втратив свою чинність 25 грудня 2022 року, внаслідок чого та з огляду на несприятливий збіг обставин, подання іншими особами від його імені процесуальних документів у справі було неможливим суд не приймає до уваги, адже відповідач не був обмежений у виборі іншого представника для представництва його інтересів, і в тому числі, підготовки і подачі апеляційної скарги.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява №52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що визначені відповідачем ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року, апелянт не надав.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, вважаю, що апеляційна скарга апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: