П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/1891/23

Провадження № 22-ц/4815/676/23

Головуючий в Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

22 березня 2023 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року в суд звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів. Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , що визначений рішенням Рівненського міського суду від 04 листопада 2021 року в справі №569/2285/21 з твердої грошової суми в розмірі 1255 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на розмір частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2023 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1255 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосування норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги покликався на те, що суд попередньої інстанції належним чином про розгляд справи відповідача не повідомив. Судова кореспонденція надходила не за його фактичним місцем перебування, а коли він її отримував, то відбувався судовий розгляд по суті і мотивувати свою позицію щодо предмета спору він не міг. На переконання заявника, суд при розгляді справи не встановив обставини, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а саме не запитав довідку про розмір доходів і не з`ясував існуючий сімейний стан відповідача. Зважав на те, що одружений, утримує дітей від іншого шлюбу та в силу життєвих обставин вимушений винаймати житло в іншому населеному пункту, а це спонукає до додаткових витрат. Також вказувалося про те, що він заборгованості за раніше визначеними судом аліментами не має, від участі в утриманні сина не відмовляється. Вважав, що дитина має достатній рівень матеріального забезпечення.

З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.

Позивач просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, позивач є матір`ю ОСОБА_4 02 вересня 2004 року між дочкою позивача та відповідачем було зареєстровано шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2017 року в цивільній справі шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 23 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2021 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1255,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст.192 СК України.

Разом з цим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Змінений розмір аліментів відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності з огляду на відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків і беручи до уваги, що платник аліментів є працездатною особою, а тому в змозі сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини.

Цей розмір є необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, відповідач своєї позиції з приводу виниклих спірних правовідносин у суді попередньої інстанції не висловив.

Між тим, позивач не брав участі й у справі про позбавлення його батьківських прав, призначення опіки над дитиною та стягнення аліментів, питання про зміну способу яких поставлено на вирішення.

Як убачається з заочного рішення суду у відповідній справі ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від не надав. При цьому він достеменно знав, що справа про позбавлення його батьківських прав розглядається судом першої інстанції, оскільки був особисто присутнім в підготовчому судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду, неможливість з`ясування судами обставин, які на переконання відповідача мають істотне значення для вирішення спору, пов`язана, певною мірою, із нехтуванням останнім такого принципу цивільного судочинства, як змагальність сторін, але це не повинно унеможливлювати захист судом прав дитини на достатнє матеріальне забезпечення.

Зміна сімейного стану позивача, народження дитини від іншого шлюбу також не унеможливлює зміну способу стягнення аліментів.

Утворюючи іншу сім`ю відповідач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати, а також виконувати відповідні обов`язки в помірному розмірі щодо дитини від попереднього шлюбу.

Колегія суддів зважає на те, що задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, однак обставин, які унеможливлюють стягнення аліментів у новому способі та розмірі заявник не підтвердив.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тому доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З метою з`ясування матеріального стану, на чому наполягав ОСОБА_1 , ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 травня 2023 року витребувано докази про нараховані суми грошового забезпечення (доходи) відповідача.

Тобто апеляційний судом вживались відповідні заходи, хоча витребувані докази міг надати безпосередньо й ОСОБА_1 .

Так, з довідки від 01 червня 2023 року №2568/4, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , видно, що дохід ОСОБА_1 протягом часу з жовтня 2021 року по травень 2023 року склав 706 019, 06 гривень (з відрахуванням ПДФО), з них сплачені аліменти - 68 479, 38 гривень. При цьому середньомісячний дохід становив 35 300, 95 гривень.

Крім того, апеляційним судом враховується те, що 19 січня 2018 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 , про що свідчить відповідне свідоцтво серії НОМЕР_2 від того ж дня, видане Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Також довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 24 листопада 2021 року №993 стверджено, що відповідач перебуває на військовій службі з 15 березня 2021 року по теперішній час.

При цьому слід роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків