КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №362/3601/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5840/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року (суддя Кравченко Л.М.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко Ірини Василівни, стягувач: ОСОБА_2 ,

встановив:

у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. щодо винесення постанови від 26 серпня 2022 року про відмову у задоволенні відводу у виконавчому провадженні НОМЕР_1; визнати постанову про відмову у відводі від 26 серпня 2022 року неправомірною та скасувати її; зобов`язати начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. усунути порушення прав боржника шляхом задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. та передати виконавчий документ у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.

Мотивуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 у межах справи №755/7000/19 звернулась із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 передавати ОСОБА_3 малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10год. 00хв. до 18год. 00хв. в присутності батька. Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. від 10 березня 2021 року відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання

виконавчого листа №755/7000/19, виданого 23 лютого 2021 року Київським апеляційним судом.

ОСОБА_1 вважав, що головний державний виконавець Фещенко І.І. підлягає відводу відповідно до частини 4 статті 5 та статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» через наявність у неї потенційного конфлікту інтересів, що безпосередньо впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття нею рішень, а також вчинення чи не вчинення виконавчих дій.

ОСОБА_1 посилався на те, що дії та рішення державного виконавця в межах виконавчого провадження спрямовані не на виконання судового рішення, а на незаконне обмеження його прав (як то встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України) та на погіршення його майнового стану шляхом нарахування численних безпідставних штрафів та виконавчого збору (постановами державного виконавця нарахований виконавчий збір у розмірі 12 000грн та штрафи у розмірі 134 300грн). Такі дії, на думку скаржника, свідчать про необ`єктивне, упереджене ставлення до нього та наявність потенційного конфлікту інтересів.

Скаржник зазначав, що 15 серпня 2022 року засобами поштового зв`язку направив заяву до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відвід державного виконавця, в якій він посилався на те, що причини невиконання судового рішення боржником є поважними, а дії та рішення державного виконавця щодо визначення місця побачення стягувача з дитиною, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладення штрафів, як і бездіяльність щодо не скасування та не внесення змін до вказаних постанов, вчинені протиправно, упереджено, не об`єктивно, що свідчить про наявність у державного виконавця потенційного конфлікту інтересів.

ОСОБА_1 зазначав, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження його заява про відвід державного виконавця надійшла 19 серпня 2022 року та зареєстрована за вхідним №10253, а тому начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. зобов`язана була розглянути заяву про відвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження, тобто до 26 серпня 2022 року. Разом з цим, хоч постанова і датована 26 серпня 2022 року, однак до автоматизованої системи виконавчого провадження вказана постанова була внесена лише 31 серпня 2022 року, що свідчить про те, що прийнята вона була не 26 серпня 2022 року, а саме 31 серпня 2022 року, тобто з порушенням встановленого строку.

ОСОБА_1 вважав, що відповідно до закону саме начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. зобов`язана була розглянути заяву про відвід. Однак, як вбачається з резолюції, яку містить заява про відвід завантажена до системи автоматизованої системи виконавчого провадження, розгляд цієї заяви був доручений самому державному виконавцю, відвід якій був заявлений, що є кричущим порушенням чинного законодавства України.

ОСОБА_1 посилався на те, що постанова про відвід у виконавчому провадженні від 26 серпня 2022 року ніяким чином не обґрунтована і не мотивована, що свідчить про формальний підхід начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. до розгляду заяви боржника про відвід державного виконавця, а вказані дії свідчать про неправомірність дій начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. щодо винесення постанови від 26 серпня 2022 року,

якою відмовлено у задоволенні відводу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та неправомірність вказаної постанови.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. щодо винесення постанови від 26 серпня 2022 року про відвід у виконавчому провадженні НОМЕР_1. Постанову від 26 серпня 2022 року про відвід у виконавчому провадженні НОМЕР_1 скасовано. Зобов`язано начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. розглянути заяву ОСОБА_1 про відвід головного державного виконавця Фещенко І.І. з дотриманням вимог ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження». В решті вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. усунути порушення прав боржника шляхом задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. та передати виконавчий документ у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби, та задовольнити вказану вимогу.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ним не доведена наявність потенційного конфлікту інтересів в розумінні, Закону України «Про запобігання корупції», у головного державного виконавця Фещенко І.І під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

ОСОБА_1 стверджує, що рішення, прийняті державним виконавцем, та дії, вчинені нею в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, однозначно не відповідають критеріям неупередженості, ефективності, своєчасності і повноти. При цьому, це не лише суб`єктивна думка боржника у виконавчому провадженні, а і об`єктивні факти встановлені судом, безпосереднім керівником та органами державної виконавчої служби вищого рівня.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про результати перевірки законності виконавчого провадження №36 від 20 серпня 2021 року дії головного державного виконавця Фещенко І.І. при проведенні перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог пункту 11 частини першої статті 39, пункту четвертого статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту п`ятого розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що постановою начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1 від 26 серпня 2021 року скасовані постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 13 квітня 2021 року, про накладення штрафів НОМЕР_1 від 13 квітня 2021 та 26 березня 2021 року, про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 від 15 квітня 2021 року, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження НОМЕР_1 від 14 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 зазначає, що постановою в.о. начальника Дніпровського відділу

державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. від 8 лютого 2022 року про результати перевірки законності виконавчого провадження, дії головного державного виконавця Фещенко І.І., визнані такими, що вчинені з порушеннями статей 13, 18, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано головного державного виконавця Фещенко І.І. привести виконавче провадження НОМЕР_1 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 1 грудня 2021 року у справі №755/7000/19 за поданням Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення та отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження від 10 березня 2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10 березня 2021 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 10 березня 2021 року, про накладення штрафу від 26 березня 2021 року, про накладення штрафу від 13 квітня 2021 року. Також ухвалою суду встановлено, що станом на 22 вересня 2021 року боржником не було отримано виклик приватного виконавця від 15 вересня 2021 року щодо зобов`язання боржника та стягувача з`явитися до виконавця 22 вересня 2021 року о 10год. 00хв. Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей ані про направлення, ані про отримання боржником постанов, винесених державним виконавцем в межах ВП НОМЕР_1 про визначення місця побачення стягувача з дитиною від 22 вересня 2021 року, про накладення штрафу від 25 вересня 2021 року, від 27 вересня 2021 року, від 4 жовтня2021 року, від 11 жовтня 2021 року, від 18 жовтня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року, від 1 листопада 2021 року, від 8 листопада 2021 року, від 9листопада 2021 року, від 15 листопада 2021 року та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 27 вересня 2021 року.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що хвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у справі №755/5618/22 подання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника повернуте без розгляду, оскільки при зверненні до суду заявником не долучено доказів, які мали підтвердити надіслання засобами поштового зв`язку та/або надання іншим учасникам справи копії подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України разом із додатками.

Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що саме приватний інтерес державного виконавця призводить до необ`єктивності та упередженості прийняття нею рішень і до того, як вона вчиняє/не вчиняє виконавчі дії під час виконання повноважень державного виконавця.

Скаржник стверджує, що таким чином, дії та рішення державного виконавця щодо визначення місця побачення стягувача з дитиною, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладення штрафів, як і бездіяльність щодо не скасування та невнесення змін до вказаних постанов, вчинені протиправно, упереджено, не об`єктивно, що свідчить про наявність у державного виконавця потенційного конфлікту інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.122-124 т.4), у судове засідання не

з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. від 10 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом № 755/7000/19, виданим 23 лютого 2021 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про зобов`язання ОСОБА_1 передавати ОСОБА_2 малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10год. до 18год. в присутності батька.

19 серпня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подана заява про відвід головного державного виконавця Фещенко І.І. та передання виконавчого документа у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.

Постановою начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. від 26 серпня 2022 року у задоволенні заяви про відвід головного державного виконавця Фещенко І.І. відмовлено.

Частково задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постанову про відмову у задоволенні заяви про відвід внесено до АСВП лише 31 серпня 2022 року, тобто з порушенням строків розгляду заяв про відвід, тому доводи скаржника в цій частині є обґрунтованими.

Ухвала суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання начальника усунути порушення прав боржника шляхом задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід головного державного виконавця Фещенко І.І. та передання виконавчого документа у встановленому порядку іншому державному виконавцю або іншому органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції виходив із недоведеності скаржником наявності потенційного конфлікту інтересів в розумінні, трактованому Законом України «Про запобігання корупції» у головного державного виконавця Фещенко І.І. під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадження № НОМЕР_2.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги

на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова.

У разі відводу державного виконавця виконавчий документ передається у встановленому порядку іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби.

Відмова у задоволенні відводу державного виконавця може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Посадові особи, які мають право на розгляд питання про відвід державного виконавця, зобов`язані розглянути заяву про відвід або самовідвід у строк до п`яти робочих днів після її надходження.

Таким чином порядок розгляду питання про відвід державного виконавця передбачений і детально регламентований статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження», за якою відвід державного виконавця вирішується саме начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець.

Вирішуючи питання про відвід державного виконавця начальник відділу, якому підпорядкований державний виконавець, виносить постанову.

Перелік підстав для відводу державного виконавця наведений у пункті 4 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що саме начальник відділу повинен розглянути заяву боржника про відвід державного виконавця і прийняти відповідне рішення, оцінивши доводи заявника та зазначені ним підстави для відводу державного виконавця.

Скасувавши постанову начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 серпня 2022 року та зобов`язавши начальника відділу розглянути заяву

ОСОБА_1 про відвід головного державного виконавця Фещенко І.І., суд першої інстанції не мав правових підстав для розгляду обставин, з яких ОСОБА_1 заявлено відвід головному державному виконавцю Фещенко І.І., та надання їм оцінки, оскільки ці доводи повинні бути оцінені начальником відділу при розгляді заяви про відвід.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вимоги скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. усунути порушення прав боржника шляхом задоволення його заяви про відвід головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. не ґрунтуються на нормах Закону України «Про виконавче провадження» та положеннях ст. 451 ЦПК України, оскільки суд не має компетенції зазначати, яке саме рішення повинен прийняти начальник відділу за результатами розгляду заяви про відвід державного виконавця.

У разі незгоди з прийнятим рішенням, особа може оскаржити постанову начальника відділу у порядку, визначеному Законом.

Також не підлягають задоволенню вимоги скарги про передачу виконавчого документа іншому державному виконавцеві або іншому органу державної виконавчої служби, оскільки таке рішення може прийняти тільки начальник відділу у разі задоволення заяви про відвід державного виконавця. Діючими нормами процесуального права вирішення вказаного питання не віднесено до компетенції суду при розгляді скарги у порядку ст. 447 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, зазначені вимоги скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в цій частині, однак ці вимоги не підлягають задоволенню не у зв`язку із недоведеністю вимог, а у зв`язку із їх безпідставністю, тому судове рішення підлягає зміні в частині мотивів, з яких суд відмовив у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні скарги змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в цій частині в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк