провадження № 22-ц/824/2980/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ТОВ «Авентус Україна» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 1695924 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 25 грудня 2019 року у сумі 7 011 грн. 31 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1695924 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 6 000 грн. на встановлених договором умовах зі сплатою процентів за стандартною ставкою 1,80% в день від суми кредиту строком на 30 днів. Відповідач зобов`язалася належним чином виконувати умови договору, виплатити суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 7011 грн. 31 коп., яка складається з наступного: 6000 грн. - тіло кредиту; 1011 грн. 31 коп. - проценти за користування кредитом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Авентус Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авентус Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач укладаючи та попередньо ознайомившись з примірним кредитним договором, в п. 6.8. укладеного кредитного договору, підтвердила, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація вказана в ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті. Про підтвердження своєї повної обізнаності та згоди з усіма істотними умовами

кредитного договору та ознайомлення з правилами прийняття пропозиції (оферти) свідчить натиснута кнопка відповідачем «погоджуюсь» в особистому кабінеті, після чого товариство надіслало для неї засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який вона ввела та цим самим підтвердила підписання кредитного договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, 25 грудня 2019 року, при укладенні кредитного договору відповідачем було свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення кредитного договору. Позивач також зазначає, що у разі незгоди з умовами та порядком укладення кредитного договору, відповідач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість, таких дій відповідач не вчинила. Підписавши 25 грудня 2019 року договір № 1695924 про надання споживчого кредиту відповідно до статей 3, 627 ЦК України ОСОБА_2 добровільно погодилась на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. Однак, відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконано, кошти не повернуто та не сплачено проценти за користування кредитними коштами, що в свою чергу призводить до порушення прав товариства як кредитора. Позивач вказує, що на користь товариства згідно відкритого ВП № 6246593 дійсно надходили кошти у сумі 2 228 грн. 69 коп. Однак, зазначена сума була зарахована відповідно до черговості передбаченої п. 3.5 Договору, а, отже, заявлена сума стягнення в розмірі 7 011 грн. 31 коп. є актуальною. Крім того, позивач вказує, що дані суми стягнення по виконавчому провадженню стосуються іншого предмету спору і жодним чином не стосуються заявлених вимог товариством щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, при цьому, товариство належним чином здійснило зарахування отриманих коштів. Отже, твердження відповідача, що товариство вводить суд в оману та має за мету стягнути кошти, які вже були стягнуті за виконавчим провадженням не знайшло свого підтвердження. Крім того, оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості товариством було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1695924 від 25 грудня 2019 року, який оформлений належним чином як документ товариства, що підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою товариства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що апелянт мав можливість подати до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, який би відповідав вимогам ст. 77 ЦПК України щодо належності доказів, але цього не зробив, хоча тягар доказування кредитної заборгованості за кредитним договором лежить саме на позивачеві. Відтак, оскільки суд першої інстанції не порушив норми матеріального та процесуального права, тому таке рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 426 від 28 лютого 2017 року.

25 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1695924, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 6 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Внаслідок невиконання умов договору, відповідач має заборгованість перед позивачем за даним договором у сумі 7011 грн. 31 коп., яка складається з наступного: 6 000 грн. - заборгованість за кредитом; 1 011 грн. 31 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам (залишок).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи позицію відповідача та надані нею докази, неможливо встановити наявність та дійсний розмір заборгованості перед позивачем. Надані позивачем докази не містять вичерпної інформації щодо предмета доказування, а тому правових підстав для задоволення позову у суду не було.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанціїз наступних підстав.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Авентус Україна» вказує про те, що між ним та відповідачем було укладено договір № 1695924 про надання споживчого кредиту від 25 грудня 2019 року, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 6 000 грн. на встановлених договором умовах зі сплатою процентів за стандартною ставкою 1,80% в день від суми кредиту строком на 30 днів.

Відповідач зобов`язалася належним чином виконувати умови договору, виплатити суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 7011,31 грн., яка складається з наступного: 6000 грн. - тіло кредиту; 1011,31 грн. - проценти за користування кредитом.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Авентус Україна» надало: договір № 1695924 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту; графік платежів; паспорт споживчого кредиту; правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна»; картку обліку позичальника ОСОБА_1 ; лист ТОВ «Вей Фор Пей» від 13 вересня 2021 року № 5159-ВП про переказ коштів на картки клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 1695924 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 25 грудня 2019 року укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

Кредитний договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом 25 грудня 2019 року о 17 год. 56 хв.

Відтак, ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000 грн, що підтверджується карткою обліку позичальника та інформацією ТОВ «Вей Фор Пей» у листі від 13 вересня 2021 року.

Зі змісту картки обліку за договором №1695924 від 25 грудня 2019 року вбачається розмір заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках, а також періодичні платежі, здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості за кредитним договором.

Крім того, листом ТОВ «Вей Фор Пей» від 13 вересня 2021 року надано інформацію про переказ коштів на картки клієнта: 25 грудня 2019 року на суму 6 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації CARDRC, номер транзакції в системі НОМЕР_2 .

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 не спростовує факт укладення кредитного договору №1695924 від 25 грудня 2019 року, а також не заперечує розмір наявної у неї перед позивачем заборгованості.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відтак, позовні вимоги ТОВ «Авентус Україна» є обґрунтованими та підтверджуються належними та допустимими доказами, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 вказувала про те, що 03 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження за ВП №62465937 на підставі виконавчого напису №1808, виданого 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість в розмірі 13 040 грн.

13 травня 2021 за позовом ОСОБА_1 рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/8623/21 виконавчий напис №1808 від 20 червня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., визнано таким, що не підлягає виконанню. Однак, за період відкритого виконавчого провадження ВП №62465937 від 03 липня 2020 року з відповідача станом на 26 січня 2022 року стягнуто грошові кошти у розмірі 4 532 грн. 69 коп.

При цьому, позивач вказує про те, що з суми 4 532 грн. 69 коп. лише 2 228 грн. 69 коп. було перераховано виконавцем як суму боргу за виконавчим документом, яка дійсно перерахована на рахунок стягувача, решта суми, а саме: 1 000 грн. - витрати виконавчого провадження; 1 304 - основна винагорода приватного виконавця, що також підтверджується довідкою, наданою відповідачем (а.с. 105, т. 1).

Оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі №761/8623/21 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню набрало законної сили, то стягнення за таким написом припиняється.

При цьому, рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, посилання відповідача на стягнення з неї заборгованості за виконавчим написом, а, відтак, відсутність підстав до стягнення заборгованості за кредитним договором в позовному провадженні, є необґрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідають фактичним обставинам справи, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови по суті вимог позивача в зазначеній частині.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ТОВ «Авентус Україна» сплатило судовий збір у розмірі 2 270 грн., а при подачі апеляційної скарги 3 405 грн. В загальному розмірі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивачем сплачено 5 675 грн. судового збору. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь у відповідному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», місце знаходження: пр-т Перемоги, 90-А, м. Київ, ідентифікаційний код - 41078230, заборгованість за договором №1695924 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 25 грудня 2019 року у сумі 7 011 (сім тисяч одинадцять) гривень 31 копійка, з яких: 6 000 (шість тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1 011 (одна тисяча одинадцять) гривень 31 копійка - заборгованість по несплаченим відсоткам (залишок); та судовий збір у розмірі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.