Справа №949/1849/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду та просить встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 14 серпня 1978 року на російській мові на ім`я « ОСОБА_2 ».

Заяву обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку та з метою оформлення пенсії за віком, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії та надала необхідні документи, в тому числі, свою трудову книжку. За результатами розгляду поданих нею документів рішенням пенсійного фонду від 23 серпня 2023 року їй було відмовлено в призначенні пенсії. Підставою відмови слугувало те, що до страхового стажу не зараховано період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14 серпня 1978 року, оскільки зазначене на титульній сторінці ім`я « ОСОБА_2 » (російською мовою), не відповідає запису імені у її паспорті, де зазначено « ОСОБА_2 ». Вказала, що різниця у написані її імені є наслідком перекладу з російської мови, якою було складено усі документи за часів СРСР, на українську мову. В подальшому її ім`я українською мовою не виправлялося. Встановлення факту належності трудової книжки має для неї юридичне-значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення.

До початку розгляду справи від заявника до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить задоволити.

Від представника заінтересованої особи до початку розгляду справи надійшла заява, про розгляд справи без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України.

Як передбачено ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 14 серпня 1978 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника записано російською мовою « ОСОБА_3 ». Також міститься запис про зміну її прізвища на « ОСОБА_4 » (а.с.7-8).

Крім того, ім`я заявниці на російській мові « ОСОБА_2 » зазначено також у її свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 12 липня 1963 року (а.с.9) та у свідоцтві Української спілки споживчих товариств 2408 від 27 липня 1978 року (а.с.10).

15 листопада 1980 року заявник уклала шлюб із ОСОБА_5 , після чого, її дошлюбне прізвище було змінено із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15 листопада 1980 року (а.с.11). Крім того, у вказаному свідоцтві ім`я заявника зазначено російською мовою, як « ОСОБА_2 ».

Проте після укладення шлюбу, прізвище, ім`я та по батькові заявниці у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданому 23 лютого 2015 року Комсомольським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області, Картці платника податків № НОМЕР_5 та у Довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 липня 2023 року зазначено « ОСОБА_1 »(а.с.4, 5).

Як зазначає заявник, 16 серпня 2023 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку та з метою оформлення пенсії за віком, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та надала необхідні документи.

Проте рішенням відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23 серпня 2023 року за № 71 заявниці було відмовлено в призначенні пенсії. Підставою відмови слугувало те, що до страхового стажу не зараховано період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14 серпня 1978 року, оскільки ім`я на титульній сторінці « ОСОБА_2 » (російською мовою-) не відповідає паспорту « ОСОБА_2 » (а.с.6).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Встановлення факту належності документів для заявника має юридичне значення, оскільки породжує для неї юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих та майнових прав заявника, що має юридичне значення для послідуючого призначення та отримання пенсії. Проте, на даний час заявник не має змоги внести зміни (виправлення) до правовстановлюючого документу: трудової книжки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 26 Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.

Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до наданої заявником трудової книжки вбачається, що на першій сторінці трудової книжки неправильно записано ім`я заявника російською мовою, що зумовило необхідність її звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто нею.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При таких обставинах, судом встановлено, що заявником доведено та не викликає сумніву факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 14 серпня 1978 року, яка заповнена російською мовою на ім`я « ОСОБА_3 ».

Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності вказаного документу, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, п. 6 ч.1 ст. 256, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 14 серпня 1978 року на російській мові на ім`я « ОСОБА_3 ».

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 23 лютого 2015 року Комсомольським РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області.

Заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, вул. Борисенка Олександра, 7, м.Рівне, .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області Оборонова І.В.