КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7180/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Істоміної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заведія Владислава Ігоровича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», начальник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Київ) Заєць Руслан Олексійович,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м.Києві Зайця Р.О., що полягає у відмові зняти арешт з майна заявника, накладений у виконавчих провадженнях № НОМЕР_4, НОМЕР_3.

Скарга мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 89 873 доларів США 20 центів та пеню у розмірі 1500 000,00 грн та судовий збір 3828,96 грн.

На виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором Дарницьким відділом ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Київ) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

На виконання дубліката виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2019 Дарницьким відділом ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

В межах вказаних виконавчих проваджень застосовано заходи примусового виконання, зокрема, накладення арештів на майно та кошти ОСОБА_1

10.07.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» продав право вимоги за кредитним договором № ML-009/454/2007 від 04.12.2007 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». Цього ж дня, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» за договором відступлення права вимоги (цесія) відступило на користь ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

17.12.2019 у виконавчих провадженнях НОМЕР_2, № НОМЕР_3 старший державний виконавець Осовська В.В. прийняла постанови про повернення виконавчих документів стягувачу через відсутність майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

10.12.2020 ОСОБА_2 простив ОСОБА_1 борг за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2014 у повному обсязі.

Зважаючи на прощення боргу, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, однак йому було відмовлено.

Станом на день звернення до суду із даною скаргою, арешти, накладені на кошти та нерухоме майно ОСОБА_1 не скасовані, зокрема, арешт, накладений на кошти боржника постановою від 25.05.2019 у ВП НОМЕР_2, а також арешт, накладений на все нерухоме майно постановою від 27.05.2019 у ВП № НОМЕР_4.

Заявник зазначав, що у нього відсутні будь-які зобов`язання по виконанню кредитного договору, у зв`язку із чим 04.12.2022 року представник заявника звертався до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою та адвокатським зверненням про зняття арештів з майна. Однак, заявнику було відмовлено у задоволенні заяви.

Так як, така бездіяльність державного виконавця суперечить приписам ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 просив:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВДВ у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А.М., що полягає у відмові зняти арешт з майна ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях НОМЕР_2, № НОМЕР_3;

- зобов`язати начальника Дарницького РВДВ у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А.М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешт з коштів ОСОБА_1 , накладеного постановою старшого державного виконавця Осовською В.В. від 27.05.2019 про арешт коштів, що містяться на всіх рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «УніверсалБанк», АТ «Ощадбанк»;

- зобов`язати начальника Дарницького РВДВ у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А.М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешти (заборони відчуження) з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема, накладеного постановою старшого державного виконавця Осовської В.В. від 27.05.2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, за виконавчим написом №935, виданим 14.03.2014;

- зобов`язати начальника Дарницького РВДВ у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Зайця А.М. або іншу посадову особу (державного виконавця) цього відділу зняти (скасувати) арешти (заборони відчуження) з коштів та всього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які були накладені державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 за дублікатом виконавчого листа №753/16296/14 від 14.03.2019.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року провадження по скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», начальник Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у (м. Київ) Заєць Руслан Олексійович, в частині вимог щодо бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів до зняття арешту з майна, накладеного в межах виконання виконавчого напису нотаріуса № 935 від 14.03.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., - закрито.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Заведій В.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції правильно вказав, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено для органів виконавчої служби обов`язку зняти арешти з майна та коштів боржника, якщо виконавчий документ повертається стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 такого Закону, однак суд не звернув уваги, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність органів виконавчої влади не щодо не зняття арешту при поверненні виконавчого документу, а щодо не зняття арешту у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу поза межами виконавчого провадження, так як заборгованість за рішенням суду, на примусове виконання якого видано виконавчий лист, повністю прощена ОСОБА_1 новим стягувачем - ОСОБА_2 .

Крім того в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що наявність таких арештів для виконання вже відсутнього зобов`язання у завершеному виконавчому провадженні є безпідставним порушенням майнових прав скаржника щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

24 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від старшого державного виконавця Дарницького районного ВДВС у м. Києві - Ясінської І.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року.

Відзив обґрунтований тим, що 17 грудня 2019 виконавчий документ по вказаному вище виконавчому провадженню було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому повернення виконавчого документу за вказаних обставин не є підставою для скасування заходів примусового виконання рішень відповідно до статті 40 Закону.

У відзиві звернуто увагу, що після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 10 жовтня 2019 року, виконавчий збір у № НОМЕР_3 не стягнуто, тобто метою звернення боржника ОСОБА_1 до суду із даною скаргою є уникнення сплати виконавчого збору, що суперечить принципу добросовісності і свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Належним чином повідомлені сторони даної справи в судове не з`явилися, заяв, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від Дарницького відділу ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Заведій В.І. надіслав на адресу апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника в іншому судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, керуючись положеннями статті 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності скаржника та його представника, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначенимвимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює прямого обов`язку у державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірну бездіяльність начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не зняття арештів з майна з огляду на те, що зобов`язання боржника за рішенням суду, на примусове виконання якого відкрито виконавче провадження є виконаним, а тому вважав, що вказаною бездіяльністю порушені його права та свободи.

Так, правовідносини сторін регулюються Законом «Про виконавче провадження» № 1404-VIII в редакції від 2 червня 2016 року, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження

та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж зверненнястягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновокщодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 29 травня 2019 року перебувало на виконанні виконавче провадження по виконанню дубліката виконавчого листа № 753/16296/14, виданого 14 березня 2019 року Дарницьким районним судом м.Києва на підставі рішення суду від 25 грудня 2014 року, яке набрало чинності 11 січня 2016 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 89 873 доларів 20 центів США та пені у розмірі 1 500 000 грн, що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 29 травня 2019 року.

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 29 травня 2019 року по виконанню вказаного виконавчого листа на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , яке належить йому на праві власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року проведено заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_2 (матеріали виконавчого провадження).

Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 грудня 2019 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу ( ОСОБА_2 ) виконавчий документ (дублікат виконавчого листа) № 753/16296/14, з підстав відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за рішенням Дарницькогорайонного судум. Києва від 25 грудня 2014 року, ОСОБА_1 подав заявуОСОБА_2 , згідно до якої він підтверджував, що ним прощено заборгованість ОСОБА_1 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у справі № 753/16296/14, а саме прощено: 89 873 долари США 20 центів заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 25 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становила 1417378,55 грн., пеню у розмірі 1 500 000 грн. та 3828,96 грн. судового збору.

З огляду на вказані обставини, скаржником доведено припинення зобов`язання за рішенням Дарницькогорайонногосудум. Києва від 25 грудня 2014 року.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Дарницького ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Осовської В.В. від 05.12.2019 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 138 793,84 грн.

Скаржником у даній справі не подано доказів сплати виконавчого збору, як і не подано доказів наявності передбачених законом підстав для його не стягнення.

Вказані обставини свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для зняттяарешту з майнаборжника, оскільки виконавче провадження не закінчено.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець правомірно відмовив у задоволенні заяви боржника про зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Переглядаючи дану справу, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна фактично спрямоване на уникнення обов`язку сплати виконавчого збору, стягнення якого є обов`язком державного виконавця і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У даній справі встановлено відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, що дії державного виконавця є правомірними.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Встановивши, що підстави для зняття арешту, відсутні, суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність накладених арештів на майні та коштах ОСОБА_1 для виконання вже відсутнього зобов`язання у завершеному виконавчому провадженні та при відсутності будь-яких майнових претензій зі сторони стягувача є порушенням майнових прав скаржника, апеляційний суд відхиляє, так як, згідно чинного законодавства та позицій Верховного Суду, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, оскільки боржником не виконано постанову про стягнення виконавчого збору .

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заведія Владислава Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.А.Голуб

Т.О. Писана