Справа №351/1092/23
Номер провадження №2/351/456/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Том`юк С.М.,

прокурора - Маланчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури , Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового рослідування, прокуратури, суду.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до обвинувального акту, 17.02.2015р. близько 14.20 год. молодша медична сестра- обвинувачена ОСОБА_1 , перебувала у приміщенні вбиральної кімнати, що розміщена на другому поверсі адміністративного корпусу Снятинського дитячого будинку-інтернату, де здійснювала нагляд за закріпленою за нею першою старшою групою вихованців, серед яких знаходився підопічний ОСОБА_2 .

Так, обвинувачена ОСОБА_1 , будучи зобов`язаною піклуватися про ОСОБА_2 , який хворіє психічним захворюванням, внаслідок чого позбавлений можливості вжити заходів щодо самозбереження, залишила його без нагляду, в результаті чого останній самовільно покинув приміщення адміністративного корпусу та вибіг на територію закладу.

Обвинувачена ОСОБА_1 , усвідомлюючи та достовірно знаючи, що ОСОБА_2 перебуває без нагляду, маючи реальну можливість пошуку останнього на території закладу, не вчинила жодних заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя ОСОБА_2 , спричиненої його психічним захворюванням.

Цього ж дня, близько 14.25 год. ОСОБА_2 , перебуваючи на території Снятинського дитячого будинку-інтренату, підійшов до приміщення майстерні по виробництву віників, біля якої на той час спалювалось сміття. Внаслідок залишення без нагляду молодшою медичною сестрою (санітаркою-нянькою) обвинуваченою ОСОБА_1 вихованця ОСОБА_2 , останній підійшов близько до вогнища, через що у нього загорівся верхній одяг. Так, ОСОБА_2 , будучи позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через глибоку розумову відсталість та у зв`язку з не вчиненням обвинуваченою ОСОБА_1 жодних заходів, необхідних для відвернення небезпеки для його життя, отримав тілесні ушкодження у виді: набряку головного мозку і легень, повнокрів`я внутрішніх органів, опікової поверхні тіла, нерівномірного кровонаповнення судин коркового шару, капілярів клубочків нирок з переважанням малокрів`я, паренхіматозної дистрофії внутрішніх органів.

Після чого, каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 доставлено в Снятинську ЦРЛ, де 18.02.2015р. внаслідок термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок 3-4 ступеня 96 % поверхні тіла, опіків верхніх дихальних шляхів, ускладенених опіковою хворобою в стадії опікового шоку, наступила його смерть.

Згідно вироку Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2018р. ОСОБА_1 визнано невинуватою по пред`явленому їй обвинуваченню за ч.3 ст. 135 КК України, та виправдано за відсутності у її діяннях складу кримінального правопорушення. Вказаний вирок залишений в силі ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2019р. Постановою Верховного суду України від 29.10.2020р. касаційну скаргу прокурора на вирок Снятинського районного суду від 19.12.2019р. залишено без задоволення, а вирок залишено без змін.

Тому під слідством та судом до остаточного затвердження виправдувального вироку суду Верховним судом, вона перебувала напротязі п`яти років і п`яти місяців, тобто шістдесят п`ять місяців.

Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності їй спричинена тяжка моральна шкода, так як вона проживає в Снятинській громаді, більша частина жителів громади її знають і вона завжди користувалася повагою серед жителів, була законослухняною громадянкою. Притягненням її до кримінальної відповідальності була принижена її честь та гідність, а також ділова репутація. Вона зазнала душевних страждань в зв`язку з незаконністю дій слідчого та прокурора. Слідчий, за погодженням з прокуратурою області повідомив їй завідомо незаконну підозру, звинувачуючи в скоєнні тяжкого злочину, за який, відповідно до санкції ч.3 ст. 135 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років. Вона була шокована діями слідчого та прокурорів прокуратури Івано-Франківської області, пережила сильний психологічний стрес. Люди, які її раніше знали, стали обходити її стороною, по місту поповзли плітки, що вона "убивця". Це також негативно позначилося на її здоров`ї та психічному стані. П`ять важких років вона добивалася справедливості, весь цей час знаходилася в нервовому стані, який позбавляв її можливості нормального спілкування з близькими та оточуючими її людьми. Вона відчувала приниження. Крім того, протягом п`яти років фактично була позбавлена можливості заробляти грошові кошти на прожиття, оскільки всі знали, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

У неї порушився сон, апетит, майже весь час перебування під слідством та судами напротязі більше п`яти років вона знаходилася в стресовому стані і жила на заспокійливих пігулках. Спричинену моральну шкоду вона оцінює в сумі 435 000 грн., яку просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України на її користь.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснила, що позивачка ОСОБА_1 після подій з підопічним ОСОБА_2 не могла спокійно виходити на вулицю, тому що всі говорили, що вона вбивця, а також, говорили, що вона ходила по своїх справах, а не здійснювала належного догляду за особою. ОСОБА_1 сильно страждала морально. Також, це відбилося і на її матеріальному становищі. Її звинувачували у тяжкому злочині, вона перебувала на допитах, судових розглядах, зазнавала суспільного осуду. Вказала, що розрахунок моральної шкоди повинен проводитись з моменту винесення рішення Верховним Судом. ОСОБА_1 постійно телефонували із Верховного Суду і вона через це сильно нервувала. Просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 435 000 грн.

29.08.2023р. представник позивачки подала до суду заяву пр уточнення анкетних даних, де вказала, що при складенні позовної заяви було допущено описку в по батькові позивачки, де зазначено " ОСОБА_3 ", а дійсне по батькові значиться " ОСОБА_4 ". Просила уточнити анкетні дані позивачки та змінити її по батькові з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 ".

Прокурор в судовому засіданні підтримав наданий до суду відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, такими, що не відповідають вимогам закону та суперечать фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. Так, СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, а саме: завідомого залишення ОСОБА_1 без допомоги підопічного Снятинського дитячого будинку-інтернату, який перебував у небезпечному для життя стані й був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, будучи зобов`язаною піклуватися про нього маючи змогу надати йому допомогу, що спричинило його смерть. 26.02.2016р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України. 06.05.2016р. обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до Снятинського районного суду. Вироком Снятинського районного суду від 19.12.2018р. ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2019р. зазначений вирок залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 29.10.2020р. касаційну скаргу прокурора на вирок Снятинського районного суду від 19.12.2018р. залишено без задоволення, вирок - без змін. Зазначив, що позивачкою заявлено до стягнення моральшу шкоду в розмірі 435 000 грн., однак не надано достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у заявленому розмірі, доказів погіршення її психологічного стану чи інших фактів, що стали наслідком саме обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінального провадження. Також, позивачкою неправильно визначено період перебування під судом та слідством. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі № 686/23731/15-ц та правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2020р. у справах № 295/692/17, від 09.02.2022р. у справі № 522/6228/19 та від 06.12.2022р. у справі № 522/21133/19, вказав, що оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 набрав законної сили з 18.11.2019р. (з моменту проголошення ухвали апеляційного суду, якою вирок залишено без змін), строк перебування під судом та слідством необхідно обраховувати з 26.02.2016р. (повідомлення про підозру) до 18.11.2019р.. Отже, вказаний строк становить не 65 місяців (як зазначено в позовній заяві), а 44 місяці 21 день. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України 435 000 грн. моральної шкоди в частині розміру стягнення заявленої суми відмовити.

Представник відповідача Державної казначейської служби подав до суду відзив, в якому посилаючись на вимоги ст.ст. 92, 95 Конституції України, ст.ст. 7, 23, 49 Бюджетного кодексу України зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. В позовній заяві позивіачка вказує, що перебувала під кримінальним переслідуванням протягом п`яти років і п`яти місяців, що становить 65 місяців. Доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди у розмірі 435 000 грн. позивачкою не надано. Перебування під слідством і судом повних 65 місяців є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів. Однак, в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях "Відшкодування моральної шкоди", де зазначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018р. у справі № 686/23731/15-ц висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достанім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частна судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. А тому, представник ДКСУ вважає, що позивачем не доведено належними доказами факту спричинення йому моральних страждань неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в чому конкретно полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури і заподіяння ними шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно вироку Снятинського районного суду від 19.12.2018р. ОСОБА_1 визнано невинуватою по пред`явленому їй обвинуваченню за ч.3 ст. 135 КК України, та виправдано за відсутності у її діяннях складу кримінального правопорушення.

Згідно Ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2019р. вказаний вирок залишено без змін.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 29.10.2020р. касаційну скаргу прокурора на вирок Снятинського районного суду від 19.12.2019р. залишено без задоволення, а вирок залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду.

Таким чином, суд вбачає, що судом встановлено факт незаконного перебування під слідством та судами ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 135 КК України

Згідно з пунктом 5 частини 1статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саместатті 1176 ЦК Українита Закону.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.02.2016р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.11.2019р. вирок Снятинського районного суду від 19.12.2018р. щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Дана ухвала Івано-Франківського апеляційного суду набрала законної сили 18.11.2019р.. А тому, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом в період з 26.02.2016р. по 18.11.2019р.

У Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15 зазначено, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, право позивачки на відшкодування моральної шкоди виникає на підставі того, що вона незаконно перебувала в якості підозрюваної під час досудового розслідування та в якості обвинуваченої під час судового розгляду кримінального провадження.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розглядаючи цивільно-правовий спір, суд дійшов висновку, що тривале перебування позивачки під слідством та судом, характер пред`явленого обвинувачення, час та зусилля, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1176 ЦК України, з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Суд погоджується з обґрунтуванням позивачки, що вона була незаконно позбавлена можливості вільно пересуватися та спілкуватися з близькими та оточуючими її людьми, відчула приниження та протягом п`яти років фактично була позбавлена можливості заробляти грошові кошти на прожиття, оскільки всі знали, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Суд погоджується, що позивачка незаконно була обмежена у праві самостійно розпоряджатися своїми діями, що очевидно негативно впливало на її моральний стан, завдавало їй моральних страждань.

В той же час, суд враховує позицію Верховного Суду у Постанові від 15.12.2020 року по справі № 752/17832/14, відповідно до якої визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши, що позивачка довела належними та достатніми доказами факт заподіяння їй моральної шкоди, причинний зв`язок між діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду та настанням тих негативних наслідків, про які вона вказує, враховуючи засади розумності, справедливості, беручи до уваги також й тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, час, невизначеність, і зусилля, необхідні для реалізації та відновлення її прав, глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Разом з тим, суд вважає, що сума, визначена позивачкою, є завищеною та період перебування під слідством та судом обчислений нею є неправильним.

Так, період перебування позивачки під слідством та судом становить з 26.02.2016р. (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорущення) по 18.11.2019р. ( дати постановлення ухвали Івано-Франківського апеляційного суду), тобто 32 місяці і 23 дні. Суму моральної шкоди, заданої позивачці неправомірними діями досудового розслідування та суду слід розрахувати, виходячи з розміру прожиткового мінімуму доходів громадян станом на час винесення рішення суду, тобто: 32 місяці = 214 400,00 грн., та 23 дні = 4970,00 грн., а всього разом - 219 370, 00 грн..

Також, суд вважає правильним твердження представника відповідача Державної казначейської служби України з приводу того, що кошти на відшкодування моральної шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, оскільки відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018р. в справі № 910/23967/16 кошти державного бюджету належать на праві власності державі. А тому боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здіійснено безспірне списання.

А тому, суму завданої моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду в розмірі 219 370, 00 грн. слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду в сумі 219 370, 00 грн.

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор СЕГІН