справа № 489/8266/21 провадження №2/489/384/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк, Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2021 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № NKCNAE0000067А від 24.01.2007 у розмірі 41952,67 дол.США, що за курсом 26.09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.11.2021 складає 1094545,16 грн., яка складається з 3901,28 дол.США заборгованості за тілом кредиту, 7660,02 дол. США по відсотках, 169,68 дол.США комісії та 30221,69 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 24.01.2027 між сторонами було укладений кредитний договір № NKCNAE0000067А від 24.01.2007, відповідно до умов якого відповідачу видано кредит в розмірі 27056,00 дол.США терміном до 23.01.2012. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і порядку, встановленому кредитним договором.

Проте, своїх зобов`язань ОСОБА_1 не виконав та станом на 10.11.2021 утворилася заборгованість у розмірі 41952,67 дол.США, яка складається з 3901,28 дол.США заборгованості за тілом кредиту, 7660,02 дол. США по відсотках, 169,68 дол.США комісії та 30221,69 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

05.04.2023 представник відповідача адвокат Скотников О.М. надав до суду заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позов, в яких вказав, що в листопаді 2012 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за договором вилучити, передати в заклад та звернути стягнення на предмет застави автомобіль Toyota RAV4. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2013 у справі № 489/876/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014, у задоволенні позову відмовлено. Отже, в день звернення позивача до суду з вказаним позовом перебіг позовної давності перервався та 02.07.2014, в день винесення ухвалене апеляційним судом, почався обраховуватися заново. У зв`язку із цим, граничний строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором є 02.07.2017.

Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитним договором припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом, а також спливла річна позовна давність і до вимог про стягнення неустойки.

Посилаючись на наведене представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

При зверненні до суду, представник позивача в позові вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПриватБанк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив в задоволенні позовних вимог відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.

Враховуючи заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників та прийняти рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKCNAE0000067A на суму 27 056 дол. США, зі сплатою 10,80 % річних та терміном повернення кредиту до 23 січня 2012 року (пункту 7.1).

Призначенням кредитних коштів в розмірі 20000,00 дол. США в договорі вказано придбання автомобіля, а їх видачу позичальнику Банк підтвердив ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 24.01.2007.

Згідно пункту 7.1 кредитного договору щомісячно в період погашення з «17» по «24» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 459,66 дол.США для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам та винагороди.

Отже строк виконання основного зобов`язання сторонами було визначено до 24.01.2012.

В позові вказано, що через порушення відповідачем грошових зобов`язань станом на 10.11.2021 утворилася заборгованість у розмірі 41952,67 дол.США, яка складається з 3901,28 дол.США заборгованості за тілом кредиту, 7660,02 дол. США по відсотках, 169,68 дол.США комісії та 30221,69 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Із розрахунку позивача вбачається, що нарахування заборгованості проведено за межами строку виконання основного зобов`язання.

При цьому, згідно розрахунку останнє зарахування грошових коштів Банком, що надійшли на погашення заборгованості відповідача, здійснено 17.01.2012. Будь-які інші погашення після цієї дати відсутні.

Тобто, після закінчення строку кредитування погашення заборгованості відповідачем не здійснювалося, що також підтверджується виписками по рахунках позичальника, наданими суду ПриватБанком.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

У постанові від 05.04.2023 у справі № 10/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду навела правовий висновок, наступного змісту:

- «78. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

79. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

80. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.»;

- «85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

92. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає.».

У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом із розрахунку позивача, заборгованість по процентам та пені Банком розрахована після 24.01.2012, тобто після закінчення строку кредитування.

Таким чином, враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду нарахування ПриватБанком процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за межами строку кредитування, є неправомірним, оскільки в такому випадку в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, але таких вимог Банк не заявляв.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18 та висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц.

Щодо заборгованості, нарахованої в межах строку кредитування по 24.01.2012, то вона є правомірною.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог Банку.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена пунктом 1 частино другою статті 258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно з частинами першої, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із змісту заяви про застування позовної давності та відзиву на позов представника відповідача також встановлено, що в листопаді 2012 року ПриватБанк звертався до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKCNAE0000067A від 24.01.2007, яка станом на 18.10.2012 становила 5554,23 дол. США, вилучити, передати в заклад та звернути стягнення на предмет застави автомобіль Toyota RAV4.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2013 у справі № 489/876/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.07.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Отже звернувшись в листопаді 2012 року до суду з вказаним позовом Банк відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перервав строк позовної давності та перебіг його розпочався спочатку з дати 02.07.2014 (постановлення ухвали апеляційного суду).

У зв`язку із цим, граничним строком звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором є 02.07.2017.

Між тим, ПриватБанк з позовом звернувся до суду в грудні 2021 року, тобто з порушенням строку позовної давності до правомірно нарахованої заборгованості.

Тому враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині правомірно нарахованої заборгованості у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Так як суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на оплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк, Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 13.06.2023.

Суддя І.В.Коваленко