Справа № 473/5832/23
РІШЕННЯ

іменем України

"11" грудня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Вуїв О.В., відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ

у жовтні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 16 105 грн. 47 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 04 червня 2023 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 04 червня 2023 року.

За умовами договору ОСОБА_2 отримала від позивачки в борг грошові кошти в сумі 15 504 грн. 00 коп. та зобов`язалася повернути борг у строк до 30 липня 2023 року.

Посилаючись на те, що відповідачка ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів, позивачка просила стягнути з неї:

- борг за договором позики від 04 червня 2023 року в розмірі 15 504 грн. 00 коп.;

- проценти за користування позикою за період з 04 червня 2023 року по 30 липня 2023 року в розмірі 601 грн. 47 коп., відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, виходячи з розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України протягом встановленого договором періоду користування коштами.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши при цьому, що між сторонами виникли відносини позики, що підтверджується письмовою розпискою про передачу коштів. Водночас, твердження відповідачки про безгрошовість договору позики, складення відповідачкою розписки під погрозами не відповідають дійсності.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вказуючи на безгрошовість договору позики та відсутність факту передачі коштів у позику. При цьому зазначала, що заборгованість виникла не з відносин позики, а з трудових правовідносин (виявленої недостачі товарів), розписка складена нею під погрозами, частина коштів нею особисто повернута позивачці.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 04 червня 2023 року.

За умовами договору ОСОБА_2 отримала від позивачки в борг грошові кошти в сумі 15 504 грн. 00 коп. та зобов`язалася повертати борг у строк до 30 липня 2023 року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законом, зокрема з договорів та інших правочинів.

З положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг (правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі 523/11575/16 та від 23 лютого 2022 року у справі №639/4467/18).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст.1051 ЦК України).

Зі змісту розписки від 04 червня 2023 року (складеною та підписаною особисто відповідачкою, що визнано останньою в судовому засіданні) вбачається воля сторін на укладення саме договору позики. Цією розпискою підтверджено фактичне отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у розмірі 15 504 грн. 00 коп., а також встановлено строк повернення позики.

Таким чином, між сторонами дійсно виникли відносини позики.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Положення ч.ч. 1-3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Крім цього, згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 15 504 грн. 00 коп. боргу за договором позики.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що позивачка має право на отримання від відповідачки процентів від суми позики в розмірі, встановленому на рівні облікової ставки Національного банку України протягом встановленого договором періоду користування коштами.

За такого, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування позикою за період з 04 червня 2023 року по 30 липня 2023 року в розмірі 601 грн. 47 коп., виходячи з наступного розрахунку: 15 504,00 х 25 % /365 х 54 дн. (протягом яких діяла вказана облікова ставка) + 15 504,00 х 22 % /365 х 3 дн. (протягом яких діяла вказана облікова ставка).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , борг за договором позики від 04 червня 2023 року в розмірі 15 504 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот чотири) грн. 00 коп., проценти за користування коштами в розмірі 601 (шістсот одна ) грн. 47 коп., а всього 16 105 (шістнадцять тисяч сто п`ять) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.

Суддя Л.В. Лузан