Головуючий суддя
в суді І інстанції Юрченко С.О.
Єдиний унікальний № 374/180/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Юрченка С.О.,

за участі секретаря Папенко О.О.,

позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилась),

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 (не з`явився),

розглянувши в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивачка через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , виділити їй та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право особистої приватної власності на легковий автомобіль Citroen С4 PICASSO, державний номерний знак НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля Citroen С4 PICASSO, державний номерний знак НОМЕР_1 . Стягнути з відповідача судові витрати.

19 вересня 2022 року позивачка змінила предмет позову, подавши позовну заяву в новій редакції, в якій просила виділити їй та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Виділити ОСОБА_3 та визнати за ним право особистої приватної власності на легковий автомобіль PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 . Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування вимог представник позивачки зазначив, що 05 червня 1998 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. 19 грудня 2001 року між позивачкою та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_3 , про що Ржищівською державною нотаріальною конторою Київської області зроблено запис в реєстрі за № 4006, внаслідок чого подружжя набуло у власність зазначену квартиру. Вартість зазначеної квартири на момент звернення до суду з позовною заявою становить 479 827,00 грн. 25 червня 2009 року між позивачкою та Територіальною громадою сіл Півці та Онацьки укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вартість зазначеної нежитлової будівлі на момент звернення до суду з позовною заявою становить 352 496, 00 грн. У 2014 році подружжям було придбано легковий автомобіль PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску. 08 червня 2022 року рішенням Ржищівського міського суду Київської області, ухваленого у справі № 374/71/22, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 11 липня 2022 року рішення набрало законної сили. Відтак за період шлюбу сторонами було набуте майно, що підлягає розподілу після його розірвання. Позивачка наполягає саме на такому розподілі, оскільки, з дати придбання квартири у 2001 році, будучи уродженкою м. Новий Буг Миколаївської області, позивачка за 21 рік проживання у м. Ржищів дуже міцно інтегрувалася у культурне, економічне та соціальне життя міста, має соціальні та трудові зв`язки у місті. Саме у м. Ржищів знаходиться постійне місце роботи позивачки ТОВ «ГОЛДЕН БОКС», у якому позивачка обіймає посаду директора, а отже сплачує податок на доходи фізичних осіб, 60 % якого спрямовується до бюджету Ржищівської міської територіальної громади. Також позивачка зареєстрована як фізична особа - підприємець, податкова адреса якої знаходиться за місцем її реєстрації та є платником єдиного податку, який є місцевим податком та повністю спрямовується до бюджету Ржищівської міської територіальної громади. Враховуючи, що позивачка не має іншого житла, її міцні зв`язки з громадою міста та місцем проживання та інтереси, що випливають із наведеного загалом, зазначене є обставинами, що мають істотне значення, для виділення спірної квартири у натурі позивачці. При цьому, враховуючи рівність часток колишнього подружжя у спільній сумісній власності, справедливим буде виділити у власність відповідача нежитлову будівлю із компенсацією різниці між вартістю квартири та нежитлового приміщення за рахунок частини частки позивачки у спірному автомобілі. Враховуючи, що легковий автомобіль PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3 , є неподільною річчю та постійно перебуває у володінні й користуванні відповідача, а позивачка не має змоги користуватися вказаним автомобілем, хоча останній і перебуває у спільній сумісній власності, позивачка вважає, що належним способом захисту її прав у даній ситуації є стягнення грошової компенсації вартості своєї частки у спірному легковому автомобілі з відніманням від неї різниці між вартістю квартири та нежитлової будівлі, яка може бутити розрахована за наступною формулою: вартість автомобіля / 2 - (вартість квартири - вартість нежитлового приміщення). Також позивачка зазначила, що не буде наполягати на виплаті відповідної компенсації, якщо відповідач надасть добровільну згоду на поділ майна у запропонованому нею варіанті.

Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року було зупинено провадження у справі та призначено процедуру врегулювання спору за участю судді. Однак, спір між сторонами мирним шляхом врегулювати не вдалося.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась. У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, відзив та заперечення проти позову не подавав. Заслухавши представника позивачки, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 05 червня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а.с.18). Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 08 червня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.63-64). Рішення суду набрало законної сили 11 липня 2022 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4006, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_3 (а.с.19-20). На підтвердження ринкової вартості спірної квартири позивачкою надано звіт про незалежну оцінку нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки становить 479 827,00 грн. (а.с. 24-44). Звіт складено суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експертзабезпечення», містить підпис директора ПП «Експертзабезпечення» Тупіченко Г.Д. та завірений печаткою ПП «Експертзабезпечення». Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 25 червня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1992, Територіальна громада сіл Півці та Онацьки згідно Рішення Півецької сільської ради № 521 від 23.01.2009 року продала, а ОСОБА_1 купила нежитлову будівлю - приміщення клубу, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.45). На підтвердження ринкової вартості спірної нежитлової будівлі позивачкою надано звіт про незалежну оцінку нерухомого майна нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки становить 352 496,00 грн. (а.с. 47-62). Вказаний звіт також складено суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експертзабезпечення», містить підпис директора ПП «Експертзабезпечення» Тупіченко Г.Д. та завірений печаткою ПП «Експертзабезпечення». Згідно інформації Головного сервісного центру МВС від 23 серпня 2022 року, ОСОБА_3 є власником автомобіля PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_3 (а.с.102). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Разом з тим, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як встановлено судом спірна квартира, нежитлова будівля та автомобіль придбані сторонами у період шлюбу. Суд, враховуючи вищенаведені обставини справи та презумпцію спільності майна, набутого під час шлюбу, дійшов висновку про те, що спірна квартира, нежитлова будівля та автомобіль придбані сторонами під час шлюбу, а тому відповідно до статті 60 СК України є спільним майном подружжя та частки майна дружини та чоловіка є рівними. У п. 25 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, від 07 червня 2017 року № 6-2670 цс 16, від 02 вересня 2020 року № 61-15460св19. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що автомобіль є річчю неподільною, а сторони не вчинили дій щодо попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд вважає необхідним залишити спірний автомобіль PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 у спільній частковій власності сторін, визнавши ідеальні частки власності подружжя в цьому майні. Матеріалами справи, належними та допустимими доказами та судом не встановлено жодної підстави, вказаної у частинах 2 та 3 статті 70 СК України для відступу від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності чи обставин щодо збільшення або зменшення частки сторін у праві власності та розподілі майна в запропонованому позивачкою варіанті, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути половину понесених нею судових витрат, а саме сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, що підтверджуються квитанцією про сплату судового збору від 18.07.2022 (а.с.2), договором про надання правової допомоги № 18-07/22 (а.с. 75-77), актом приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 24-04/23 від 24.04.2023 (а.с. 245) та квитанцією від 24.04.2023 (а.с.246).

Керуючись ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 479 827, 00 грн.

Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 479 827, 00 грн.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 352 496, 00 грн.

Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 352 496, 00 грн.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку легкового автомобіля PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 .

Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) та визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку легкового автомобіля PEUGEOT BIPPER, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4161 (чотири тисячі сто шістдесят одна) грн 62 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 червня 2023 року.

Суддя