Справа № 203/4121/22
Провадження № 4-с/0203/2/2023
УХВАЛА

14 квітня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа (стягувач): Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі заявник, скаржник, боржник; представник скаржника адвокат Мусаєва Юлія Василівна) із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа (стягувач): Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк, стягувач), в якій заявник, з урахуванням скарги в редакції від 21.02.2023 року, просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2022 року №62385645 з примусового виконання виконавчого листа №203/2055/15-ц від 16.03.2020 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», , місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором №DNUAGA від 18.04.2008 року в розмірі: 30628 доларів 74 центи США заборгованість за кредитом; 2683 доларів 92 центи США заборгованість за процентами; а разом 33312 доларів 66 центів США, боржником по якому виступає ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог скарги скаржник зазначив, що 18.04.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» (стягувач) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNUAGA, відповідно до умов якого стягувач надав боржникові кредит у розмірі 33340,40 доларів США на термін до 18.04.2028 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, між стягувачем та ОСОБА_1 (боржник-поручитель) був укладений договір поруки №DNUAGA від 18.04.2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язався перед банком за виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) зобов`язань за кредитним договором.

Як зазначив заявник, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2016 року, справа №203/2055/15-ц, було ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNUAGA від 18.04.2008 року в розмірі: 30628 доларів 74 центи США заборгованість за кредитом, 2683 доларів 92 центи США заборгованість за процентами, 198 доларів 75 центи США заборгованість з комісії, а разом: 33511 доларів 41 цент США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення складало 876236,24 грн.

Після набрання рішенням суду законної сили 16.03.2020 року судом був виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №DNUAGA від 18.04.2008 року в розмірі: 30628 доларів 74 центи США заборгованість за кредитом, 2683 доларів 92 центи США заборгованість за процентами, а разом: 33312 доларів 66 центів США, боржником по якому є ОСОБА_1 . Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю Щигарцеву І.В.

Приватним виконавцем 22.06.2020 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62385645 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Боржник 24.06.2021 року подав заяву до стягувача про проведення реструктуризації за кредитним договором, яка була задоволена та на сьогодні це підтверджується копією листа банку від 21.10.2021 року. За результатом проведення реструктуризації була змінена валюта кредитування за кредитним договором, а саме: замість долара США на національну валюту гривню, що в свою чергу, зменшило суму боргу, ухвалену рішенням суду від 15.02.2016 року з 33312,66 доларів США на суму 459359,86 грн, а також збільшило строк дії кредитного договору з 18.04.2028 року до 13.10.2031 року включно. Крім того, процентну ставку з фіксованої змінено на змінювану.

На думку заявника, тим самим було змінено істотні умови кредитного договору, які не є предметом спору та яким не було надано належну правову оцінку судом при розгляді позовної заяви стягувача у справі №203/2055/15-ц. Оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження скаржник вважає такою, що винесена з порушенням чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки на думку заявника, виконавчий лист не може бути фактично виконаний в повному обсязі в розумінні п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, скаржник звернувся до суду із скаргою на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2022 року, судову справу №203/4121/22, провадження №4-с/0203/20/2022, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду 27.10.2022 року.

Ухвалою суду від 28.10.2022 року було залишено без руху скаргу ОСОБА_1 та надано скаржнику строк для усунення недоліків скарги.

21.02.2023 року скаржник усунув недоліки скарги у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 22.02.2023 року було поновлено скаржнику строк для подання скарги та відкрито провадження у справі за скаргою, призначено скаргу до судового розгляду в судовому засіданні.

У чергове судове засідання, призначене на 14.04.2023 року, учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Скаржник та приватний виконавець подали до суду письмові заяви про розгляд скарги за їх відсутності.

Також 07.03.2023 року приватний виконавець подав до суду відзив на скаргу, в якому заперечував проти задоволення вимог скарги.

За поясненнями приватного виконавця, зокрема, 31.01.2022 року до нього надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк», в якій повідомлялось, що заборгованість за виконавчим листом №203/2055/15-ц погашена у повному обсязі та стягувач просить закрити виконавче провадження, у зв`язку з повним виконанням. У зв`язку з тим, що заборгованість за рішенням є солідарною, того ж дня, виконавцем були закриті виконавчі провадження, що були відкриті на підставі виконавчих листів у справі №203/2055/15-ц відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Приватний виконавець, посилаючись на положення ст. ст. 18, 19, п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Тому приватний виконавець просить суд відмовити у задоволенні вимог скарги.

Скаржник 20.03.2023 року засобами електронного зв`язку та 24.03.2023 року засобами поштового зв`язку подав до суду відповідь на відзив на скаргу, в якій зазначив, що виконавець дійшов помилкового висновку, що рішення суду виконано, бо рішення суду не могло бути фактично виконано в повному обсязі, згідно з виконавчим документом, через зменшення фінансового зобов`язання, валюти кредитування та самої структури боргу, яка на момент винесення рішення суду ще не існувала і не могла бути предметом судового розгляду по справі №203/2055/15-ц.

Тому скаржник підтримала вимоги скарги та просила суд їх задовольнити.

29.03.2023 року засобами електронного зв`язку приватний виконавець подав до суду заперечення на скаргу, в яких зазначив, що скаржник не вказав, яким саме чином оскаржувана постанова порушує його права. Оскаржувана постанова була прийнята відповідно до вимог чинного законодавства і жодним чином не порушила права скаржника. Боржник письмово не повідомив приватного виконавця про результати розгляду заяви на реструктуризацію заборгованості. Також боржник не скористався своїм правом на визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Натомість боржник сплатив заборгованість на користь стягувача за чинним на момент сплати рішенням та сплатив основну винагороду приватного виконавця разом з витратами виконавчого провадження в межах чинного на момент сплати виконавчого провадження. А зараз, зловживаючи процесуальними правами, боржник намагається скасувати постанови, прийняті відповідно до чинного законодавства, повернути сплачену суму основаної винагороди приватного виконавця.

Тому приватний виконавець просить суд відмовити у задоволенні вимог скарги.

Стягувач не повідомив суду причини неприбуття у судове засідання, не подавав до суду будь-яких заяв по суті вимог скарги.

Суд на підставі положень ст. ст. 128, 223, 450, ч. 4 ст. 247 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича перебував виконавчий лист №203/2055/15-ц, виданий 16.03.2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №DNUAGA від 18.04.2008 року в розмірі: 30628 доларів 74 центи США заборгованість за кредитом, 2683 доларів 92 центи США заборгованість за процентами, а разом: 33312 доларів 66 центів США; строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 20.11.2022 року.

Постановами приватного виконавця від 22.06.2020 року та від 16.11.2021 року були відкриті виконавчі провадження, ВП №62385544 та ВП №67520642.

31.01.2022 року на адресу приватного виконавця від представника стягувача АТ КБ «ПриватБанк» Кізими О.В., боржник: ОСОБА_1 , надійшла заява, за змістом якої банк повідомив приватного виконавця про те, що заборгованість по кредиту за виконавчим документом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2020 року по справі №203/2055/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, ВП №62385544, погашена в повному обсязі, та просив закрити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням. На підтвердження факту сплати боржником винагороди приватному виконавцю представник банку долучив до заяви квитанцію від 31.01.2022 року на суму 91596,09 грн, призначення платежу: основна винагорода ПВ за ВП №62385645 від ОСОБА_1 , ч/з ОСОБА_1 .

Постановами приватного виконавця від 31.01.2022 року про закінчення виконавчого провадження, ВП №62385544 та ВП №67520642, були закінчені виконавчі провадження у зв`язку з виконанням у повному обсязі виконавчого документа в солідарному порядку, на підставі положень п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації за кредитним договором №DNUAGA від 18.04.2008 року, що укладений з ОСОБА_1 , від 21.10.2021 року №20.1.0.0.0/7-211021/25588, встановлений графік повернення заборгованості позичальника за кредитом за період з 13.11.2021 року по 13.10.2031 року, та сума кредиту до погашення становить усього 459359,86 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2022 року, справа №203/2055/15-ц, було залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», приватний виконавець Щигарцев І.В., про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 12.10.2022 року.

Суд зазначає, відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент вчинення виконавчих дій) врегульовані питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі , в тому числі і виконавчих листів, виданих судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За приписами частин 1, 2, 3, 4, 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; тощо.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень частин 4, 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до положень пункту 9 частини 1, частин 2, 3 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналіз встановлених фактичних обставин справи та викладених вище норм чинного законодавства України вказує на те, що приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах повноважень, визначених законом.

Суд, вирішуючи по суті вимоги скарги, враховує те, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого документа №203/2055/15-ц, за яким боржниками солідарно були ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , були відкриті за заявою стягувача АТ КБ «ПриватБанк». Після надходження до приватного виконавця заяви стягувача, зареєстрованої виконавцем 31.01.2022 року, про те, що заборгованість за виконавчим документом погашена боржником у повному обсязі, приватний виконавець правомірно у встановлений законом строк на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанови про закінчення виконавчих проваджень. Оскільки фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом виключає можливість продовження примусового виконання виконавчого документа. Тим більше, що саме стягувач повідомив виконавця про повне погашення кредитної заборгованості боржником.

Також суд відхиляє як безпідставні твердження заявника про те, що стягувачем були змінені істотні умови кредитного договору, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ та реструктуризації боргу. Адже це не стосується порядку виконання виконавчого документа №203/2055/15-ц, чинність якого не була спростована у встановленому законом порядку. Боржник, своєю чергою, у встановлений законом строк не повідомив приватного виконавця про наявність будь-яких інших підстав для закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог частин 4, 8 статті 19, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа (стягувач): Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва