ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5004/23 Справа № 213/334/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 213/334/23

провадження № 22-ц/803/5004/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК»,

третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/334/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення суми ненаданих туристичних послуг в порядку захисту прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року (суддя Попов В.В.), ухваленого в приміщенні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,повне судове рішення складено 30 березня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «ТТВК», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , в обґрунтування якого посилалася на те, що 12 лютого 2022 року вона уклала з відповідачем договір на туристичне обслуговування, згідно з умовами якого вони з чоловіком повинні були відправитися на відпочинок до Єгипту м. Шарм Єль Шейх в період з 27 лютого 2022 року по 11 березня 2022 року, тобто на повних дванадцять днів та одинадцять ночей з урахуванням термінів перельоту та заселення. Загальна вартість туристичних послуг становила 50 900 грн, які були сплачені нею в повній сумі Турагенту, яким на підставі агентського договору № 782 по реалізації туристичних продуктів від 18.09.2020 року виступала фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . Однак, у зв`язку з введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та закриттям авіасполучення, туристичну послугу згідно з умовами договору вона не отримала і була в усній формі повідомлена про те, що послуга надаватися тимчасово не буде. В офісі туристичної агенції, де нею укладався договір, їй повідомили, що такий самий тур за ті самі кошти будуть надані на іншу дату, як тільки буде така можливість, а у разі відмови від туру, їй будуть повернуті грошові кошти у повній сумі. При цьому, Турагент сам зобов`язався надати інший тур в строк до 01 травня 2022 року. Однак в подальшому, ані Туроператор, ані Турагент, на зв`язок не вийшли, альтернативного туру не запропонували, сплачені нею кошти не повернули, хоч їх діяльність не була зупинена, туристичні послуги населенню надаються, незважаючи на воєнний стан в Україні. Направлена нею претензія щодо повернення грошових коштів відповідачем була залишена без відповіді, а третя особа повідомила, що з її боку порушень умов Договору немає.

Вважає, що відповідачем було істотно порушено умови Договору, тому просила його розірвати, стягнути з відповідача неповернуті їй з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних у загальній сумі 64 798,44 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, оскільки витрачені на туристичну поїздку і неповернуті кошти, а також постійні думки про те, що вона їх втратила, викликали у неї стресову ситуацію, вона дуже сильно нервувала через втрату значної суми коштів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеним договором, про що свідчить отримання позивачем ваучера (квитків) на дві особи для здійснення туристичної подорожі, і ця обставина не заперечується позивачем. Неможливість завершити надання послуг до кінця (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами, подіями непереборної сили, оскільки з 05.30 години 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента, і діє до цього часу. У зв`язку з введенням воєнного стану регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24.02.2022 року закрито. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вищевказаним листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання якого стало неможливим у встановлений термін, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Крім того, позивач була ознайомлена зі змістом статей 19, 20 Закону України «Про туризм», якими передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування (крім випадків, коли таке невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити), свідчить її підпис в Договорі на туристичне обслуговування.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно трактовано умови договору, що містяться в пунктах 6.3, 6.9. Зазначає, що законодавець дійсно визначив, що туроператор не несе відповідальності перед туристом за неналежне виконання або невиконання умов договору на туристичне обслуговування за умови настання форс-мажорних обставин, але законодавцем не закріплено право туроператора не повертати, не відшкодовувати туристу належні йому грошові кошти за фактично не надані туристичні послуги. Наявність форс-мажорних обставин по суті своїй не означає відсутність у сторони договору обов`язку виконувати свої зобов`язання, а лише звільняє від відповідальності за їх невиконання. Крім того, судом при винесенні судового рішення, не застосовано умови щодо повернення сплачених позивачем грошових коштів, що прямо зазначено у пункті 3.2.8 договору. Вважає, висновок суду про відсутність підстав застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених цим пунктом, хибним, оскільки туроператор не міг і не може виконати умови договору, окрім того, цей пункт договору взагалі не пов`язує обов`язок повернути туристові грошові кошти з будь-якими умовами, єдиною підставою для його застосування є саме неможливість виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання. Вказує, що судом неправильно застосовані норми Закону України «Про туризм», що призвело до винесення неправильного рішення, а саме, фактично позбавлено її права розірвати договір, який відповідач не може виконати, що передбачено зазначеним Законом. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що її позовна заява була заявлена на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», і не застосував до спірних правовідносин наслідки його порушення відповідачем. Оскільки відповідач фактично не приступив до виконання своїх зобов`язань за договором, а відповідно до пункту 4.3 договору початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу, чого не сталося, і, відповідно, закінчити надання послуг у строк, встановлений договором є об`єктивно неможливим, вона вправі відмовитися від договору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник ТОВ «ТТВК» в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12.02.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як представника «Турагента», яка діяла від імені та за дорученням TOB «ТТВК» тм TUI Ukraine («Туроператор»), було укладено Договір на туристичне обслуговування, згідно з пунктом 2.1 якого Туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх.

Пунктом 3.2.8 Договору передбачено, що у випадку неможливості виконання Туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути Туристу усі сплачені ним грошові кошти за Туристичний продукт.

Розділом 6 Договору визначена відповідальність сторін. Так, згідно з пунктом 6.2 Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг.

Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від Туроператора (пункт 6.3.).

Пунктом 6.9 Договору передбачено, що Туроператор не несе відповідальності за обставини, на які він не може прямо впливати.

27.01.2022 року Туроператор через Турагента підтвердив замовнику послуг його заявку на тур з 27.02.2022 року по 11.03.2022 року на 2-х осіб.

Туроператор через Турагента оформив Лист бронювання на двох осіб - позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , видав позивачу туристичний ваучер № 5883545 для туристичної поїздки до Єгипту, м. Шарм Єль Шейх, в період з 27.02.2022 року по 11.03.2022 року, вартість туристичних послуг склала 50 900, 00 грн, яку позивач сплатила двома платежами - 27.01.2022 року на суму 15 300,00 грн та 12.02.2022 року на суму 35 600,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно з наданими позивачу квитками, виліт на відпочинок мав відбутися 27.02.2022 року о 03.55 год. із м. Київ.

Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022 року, наслідком яких стало закритим регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24 лютого 2022 року.

24.02.2022 року Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформацію буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

15.03.2023 року туристам було повідомлено про тимчасову недоступність сайту tui.ua з технічних причин. Зазначено, що після Перемоги України та стабілізації ситуації у країні будуть виконані всі взяті на себе зобов`язання перед партнерами та клієнтами компанії.

Відповідно до Е-доказу (скріншоту Viber - VoIP-додатку) 24 лютого 2022 року представник Турагента повідомив позивача на його сторінку у Viber месенджері свій особистий номер телефону, а також про закриття всіх аеропортів і надання згодом додаткової інформації. Аналогічне за змістом спілкування відбулося між Позивачем та представником Турагента 01.03.2023 року.

26.10.2022 року позивач направила відповідачу та третій особі претензію щодо повернення грошових коштів за ненадані туристичні послуги, на яку від ФОП ОСОБА_2 отримала відповідь за № 047 від 03.11.2022 року, в якій зазначено про те, що Турагентом не порушено жодного пункту Договору, у відповідності до Договору були надані консультаційні послуги, запропоновані варіанти відпочинку, надані рекомендації щодо особливостей відпочинку, візового режиму та ін., заброньовано обраний тур, підписаний договір на туристичне обслуговування. Щодо повернення коштів третя особа пояснила замовнику, що відповідно до пункту 1.13 Договору грошові кошти, отримані від туриста, не є власністю Турагента, тому були в повному обсязі перераховані Туроператору, підтвердженням чого є оформлення замовнику всього пакету документів для здійснення туристичного туру. Також у відповіді надані додатково пояснення незалежних від Турагента причин неможливості здійснення подорожі, а також стосовно арешту усіх рахунків Туроператора, отримані, як зазначено у відповіді, з офіційних джерел інформації.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеним договором, про що свідчить отримання позивачем ваучера (квитків) на дві особи для здійснення туристичної подорожі, і ця обставина не заперечується позивачем. Неможливість завершити надання послуг до кінця (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами, подіями непереборної сили, оскільки з 05.30 години 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента, і діє до цього часу. У зв`язку з введенням воєнного стану регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24.02.2022 року закрито. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вищевказаним листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання якого стало неможливим у встановлений термін, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Крім того, позивач була ознайомлена зі змістом статей 19, 20 Закону України «Про туризм», якими передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування (крім випадків, коли таке невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити), свідчить її підпис в Договорі на туристичне обслуговування.

Такі висновки суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про туризм», туристичні оператори - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до частин 1-3, 9-12 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Суб`єктам туристичної діяльності, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними законодавства в галузі туризму, збитки відшкодовуються відповідно до закону.

Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договорі може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За частинами 1-3 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В статті 25 Закону України «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. Туроператор звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, якщо таке невиконання сталося у результаті подій, які туроператор не міг передбачити.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, вини останнього в її заподіянні та причинного зв`язку між протиправністю діяння та шкодою.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За частиною 2 статті 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата України згідно з листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Так, з матеріалів справи встановлено що 12 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як представника «Турагента», яка діяла від імені та за дорученням TOB «ТТВК» тм TUI Ukraine («Туроператор»), було укладено Договір на туристичне обслуговування, згідно з пунктом 2.1 якого Туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх.

Туроператор через Турагента підтвердив замовнику послуг його заявку на тур з 27.02.2022 року по 11.03.2022 року на 2-х осіб.

Крім того, Туроператор через Турагента оформив Лист бронювання на двох осіб - позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , видав позивачу туристичний ваучер № 5883545 для туристичної поїздки до Єгипту, м. Шарм Єль Шейх, в період з 27.02.2022 року по 11.03.2022 року, вартість туристичних послуг склала 50 900, 00 грн, яку позивач сплатила двома платежами - 27.01.2022 року на суму 15 300,00 грн та 12.02.2022 року на суму 35 600,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно з наданими позивачу квитками, виліт на відпочинок мав відбутися 27.02.2022 року о 03.55 год. із м. Київ.

Проте, Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента і діє й на теперішній час, наслідком яких стало, зокрема закритим регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24 лютого 2022 року.

24.02.2022 року Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформацію буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах.

15.03.2023 року туристам було повідомлено про тимчасову недоступність сайту tui.ua з технічних причин. Зазначено, що після Перемоги України та стабілізації ситуації у країні будуть виконані всі взяті на себе зобов`язання перед партнерами та клієнтами компанії.

Відповідно до Е-доказу (скріншоту Viber - VoIP-додатку) 24 лютого 2022 року представник Турагента повідомив позивача на його сторінку у Viber месенджері свій особистий номер телефону, а також про закриття всіх аеропортів і надання згодом додаткової інформації. Аналогічне за змістом спілкування відбулося між Позивачем та представником Турагента 01.03.2023 року.

Отже, з вищезазначеного слідує, що позивача було повідомлено туроператором (турагентом) про зміну обставин, а тому посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем частини 8 статті 20 Закону України «Про туризм» є безпідставним. Крім того, позивача була обізнана з самого початку воєнного стану про те, з яких причин не відбудеться замовлена нею подорож, отримавши одразу на початку воєнного стану всю необхідну інформацію та роз`яснення від туроператора, зокрема про те, що він має намір виконувати взяті на себе зобов`язання перед клієнтом після стабілізації ситуації у країні.

Відтак, з урахуванням умов договору, тих подій, що настали, які сторони не могли передбачити при визначенні дат туру, у позивача не виникає права просить повернення їй грошових коштів у зв`язку з порушенням строків туру туроператором.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач зі свого боку вчинив всі необхідні дії щодо надання послуг відповідно до укладеного договору, що підтверджується отриманням позивачем ваучерів (квитків) на дві особи для здійснення туристичної подорожі та листом бронювання/програмою туристичного обслуговування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно тлумачить пункт 6.3 з точки зору моменту, з якого фактично можна було б застосувати пункт 6.3 договору, оскільки момент не несення відповідальності туроператором з послуги, якими не скористався турист, обмежується часом, який визначений у цьому пункті, як період обслуговування, є безпідставними.

Так, за пунктом 4.3 договору початком туристичного обслуговування вважається час вильоту літака міжнародного рейсу. Тобто, договором закріплено межі туристичного обслуговування. В свою чергу, цей період обслуговування не розпочався не за вини туроператора, а тому це не може бути підставою для розірвання договору та повернення грошових коштів. Крім того, за пунктами 6.2, 6.3, підписаного сторонами договору, туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг. При цьому на Туроператора поширюються всі умови та обмеження відповідальності, які встановлені Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу. Правилами фактичного перевізника та іншими нормативними актами в сфері перевезень. Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими Турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежать від Туроператора.

Вищезазначені узгоджені сторонами умови договору не суперечать правовим нормам чинного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неможливість завершити надання послуг до кінця (невідправлення літаком в країну, де заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами, подіями непереборної сили. Тобто, в даному випадку відповідач не може нести відповідальність за обставини, на які він не може прямо впливати.

Крім того, апеляційний суд вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги з посиланнями на пункти договору 3.2.8 та 5.11 з наступних підстав.

За пунктом 3.2.8 договору у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, туроператор зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт.

Згідно з пунктом 5.11 договору у випадку невиконання умов цього договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства.

Проте, як вже зазначалося вище та було враховано судом першої інстанції, відповідачем були здійснені всі необхідні дії для отримання позивачем послуг за укладеним договором, а неможливість отримати позивачем комплекс туристичних послуг у встановлений термін пов`язане з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24 лютого 2022 року, які діють й по теперішній час. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини в даній справі, визначив характер правовідносин між сторонами та обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статті 20 Закону України «Про туризм», згідно з частиною 12 якої туроператор несе перед туристом відповідальність за виконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, зокрема, якщо невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно не застосував вимоги статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку також є необґрунтованими, оскільки туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. Разом з тим, туроператор звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, якщо таке невиконання сталося у результаті подій, які туроператор не міг передбачити.

З матеріалів справи випливає, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором на туристичне обслуговування, вчасно замовивши туристичні продукти у комітентів та оплативши їх, а неможливість отримати позивачем туристичні послуги в даному випадку пов`язана з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та, відповідно, неможливості здійснення поїздки.

Отже, за встановлених обставин, статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосувати неможливо.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 14 червня 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко