Головуючий у І інстанції Петренко Н.О.
Провадження №22-ц/824/5718/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року АТ «Альфа-Банк»звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, вякому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року у розмірі 40190 грн. 20 коп., яка складається з: 3 % річних за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року у розмірі 11061,52 грн., інфляційних витрат за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року у розмірі 29128,68 грн., а також сплачений по справі судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 23.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 044/731511-KR, відповідно до умов якого банком було надано відповідачу кредит у сумі 15 753,00 доларів США.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх обов`язків по кредитному договору, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 044/731511-КRвід 23.09.2008 року у розмірі 152 825 грн. 37 коп.

Разом з тим, на момент звернення позивача до суду рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року відповідачем не виконано.

Позивач зазначив, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року у розмірі 11 061 грн. 52 коп., інфляційні втрати за період з 01.09.2018 року по 01.09.2021 року у розмірі 29128 грн. 68 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., а всього стягнуто 42460 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що він на території м. Києва не зареєстрований і не проживає. При цьому, судом при відкритті провадження не було встановлено місце його реєстрації.

Так, з 15.08.2012 року по 26.07.2021 року відповідач був зареєстрований та постійно проживав у АДРЕСА_1 . В подальшому, з 06.08.2021 року і по даний час зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідач має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання. Суд першої інстанції, розглядаючи справу, належним чином не повідомив ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному розділом 7 ЦПК України.

При цьому, АТ «Альфа-Банк» ще з 2016 року було відомо, що відповідач зареєстрований та проживає на території Вінницької області, оскільки Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою від 05.05.2017 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення повторно заборгованості за кредитним договором № 0444/731511-КR від 23.09.2008 року в розмірі 32 556,34 дол. США позов було залишено без розгляду.

Крім цього, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.12.2021 року по справі № 128/1654/21 задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За вказаним виконавчим написом було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0444/731511- КR від 23.09.2008 року в розмірі 30 146,33 дол. США.

Таким чином, позивачу було достеменно відомо, що відповідач проживає на території Вінницької області. Проте, позивач умисно зазначив у позовній заяві адресу відповідача у м. Києві, з метою зміни підсудності справи.

На думку апелянта, дана цивільна справа не була підсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Апелянт у скарзі зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Крім того, відповідач у скарзі посилається на те, що згідно п. 1.1 Кредитного договору № 044/731511-КR від 23.09.2008 року кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15 753,00 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору.

Отже, зобов`язання за кредитним договором є валютним. Проте, індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. При цьому, як вбачається з копії судового рішення від 22.12.2021 року по справі № 128/1654/21 позивач продовжує розраховувати суму заборгованості за кредитом в доларах США. Всупереч вимогам чинного законодавства, позивачем вчинено дії щодо отримання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором № 044/731511 - КR від 23.09.2008 року в сумі 30 146,33 дол. США.

Так, до Вінницького міського суду Вінницької області, незважаючи на наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року, позивачем повторно подавалась позовна заява про повторне стягнення боргу на суму 32566,34 дол. США, що еквівалентно 807 390,00 грн.

При цьому, виконавчий лист на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року жодного разу на примусовому виконанні не перебував, а позивачем вчинялись дії щодо повторного стягнення заборгованості в доларах США.

Також, на думку відповідача, інфляційні втрати стягненню з нього не підлягають, оскільки судом не перевірено розрахунок позивача щодо правильності їх нарахування.

Інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату № 265 від 27.07.2007 року "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заначене узгоджується з висновком Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №924/312/18.

Також, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.

З огляду на зазначене, сума інфляційних втрат розрахована банком не вірно, без врахування дефляції, розмір якої банком зазначено - 0. А відтак, сума інфляційних втрат за будь-яких умов підлягає зменшенню на 3 318 грн. 45 коп.

На думку відповідача, вимоги позивача по ст. 625 ЦК України взагалі є необґрунтованими, оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року з моменту набрання законної сили в примусовому порядку не виконувалось, строки пред`явлення виконавчого листа давно пропущено, тому сума стягнення за таким судовим рішенням є натуральним зобов`язанням. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування пост.625 ЦКУкраїни, оскільки вимога в такому зобов'язанні не може бути захищена в примусовому порядку.

Такий же висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/44680/15-ц від 06.03.2019 року.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження. Позивач АТ «Альфа-Банк», який повідомлявся про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (40 190 грн. 20 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про частковезадоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 044/731511-KR, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 753,00 доларів США із сплатою 11.90 % річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 22.09.2015 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року у справі № 2-885/11 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 044/731511-КRвід 23.09.2008 року у розмірі 152 825 грн. 37 коп.

Також встановлено, що 10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників АТ «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.

Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» за зобов`язаннями ОСОБА_4 за Кредитним договором № 044/731511-KR від 23.09.2008 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, однак ухвалене судом рішення підлягає обов`язковому скасуванню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що її було розглянуто судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. При цьому, кореспонденція відповідачу надсилалась за адресою, яка вказана у позовній заяві: АДРЕСА_3 . Разом з тим, судом належним чином не встановлено даних щодо реєстрації місця проживання відповідача, оскільки відповідно до інформаційної довідки щодо реєстрації місця проживання особи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ІТС «реєстр територіальної громади м. Києва» за введеним запитом не знайдено (а.с.42). При цьому, до апеляційної скарги скаржником додано копію паспорту на підтвердження того, що з 15.08.2012 року по 26.07.2021 року відповідач був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а з06.08.2021 року зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.58). Також, на підтвердження місця своєї реєстрації скаржником до скарги додано витяг з реєстру територіальної громади (а.с.59).

Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви повернувся до місцевого суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.46), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про розгляд справи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, не повідомивши відповідача ОСОБА_1 належним чином про розгляд справи, позбавив його права на подачу суду своїх заперечень проти заявлених до нього вимог, заяв та клопотань, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, зважаючи на те, що справу було розглянуто за відсутності доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи, і ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу на рішення, в тому числі, такою підставою, оскаржуване рішення суду про задоволення позову АТ «Альфа-Банк» відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Розглядаючи по суті позовні вимоги АТ «Альфа-Банк», колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов'язання та рішення суду.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2012 року у справі № 2-885/11 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 044/731511-КRвід 23.09.2008 року у розмірі 152 825 грн. 37 коп.

В подальшому, позивач АТ «Альфа-Банк» набуло права кредитора внаслідок реорганізації шляхом приєднання кредитора АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» згідно вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, при цьому до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

На момент набуття АТ «Альфа-Банк» права вимоги за вищевказаним договором відповідачем (боржником) та поручителем рішення судувиконано не було, а отже вимога є дійсною.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим,права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до нього перейшло також і право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

За таких обставин позивач, як новий кредитор, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання останнім грошового зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що заборгованість, стягнута у 2012 році з ОСОБА_1 рішенням суду, ним не погашена,факт чого відповідачем не заперечується, законним та обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України.

Доводи скарги відповідача про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат з тих підстав, що грошове зобов`язання є валютним, є необґрунтованими, оскільки відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 152 825 грн. 37 коп., тобто у національній грошовій одиниці, до якої застосовується індекс інфляції згідно вимог діючого законодавства.

Доводи скарги про те, що сума, стягнута за рішенням суду з відповідача, є натуральним зобов`язанням, а тому позивач не має права на нарахування суми 3% річних та інфляційних збитків, колегією суддів відхиляються, оскільки не відповідають обставинам справи, відповідно до яких судом встановлена правомірність стягнення заборгованості з відповідача, та достеменно встановлено невиконня останнім рішення суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу наділяє позивача, як кредитора, правом звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як з боржника у простроченому зобов`язанні, адже відповідно до змісту статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Необгрунтованими є і доводи скарги відповідача про неправильний розрахунок позивачем розміру інфляційних втрат, оскільки наявний у справі розрахунок (а.с.18), покладений судом в основу рішення, складений позивачем з дотриманням вимог закону, зокрема, у ньому враховано, що індекс інфляції за червень-серпень 2019, грудень 2019, лютий 2020, липень та серпень 2020 - був менше одиниці, тобто мала місце дефляція, тому за відповідні періоди нарахування інфляційних втрат розрахунок не містить. А надані відповідачем власні розрахунки не спростовують розміру інфляційних втрат, який визначений позивачем у наданому суду розрахунку, який є чітким, зрозумілим, узгоджується з іншими матеріалами справи і приймається апеляційним судом як належний, допустимий і достовірний доказ.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про необхідність скасування рішення суду у зв`язку з непідсудністю справи Святошинському районному суду м. Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Аналіз вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем передбачений обов`язок суду щодо скасування рішення та направлення справи на розгляд за встановленою підсудністю у тому випадку, коли рішення ухвалене з порушенням правил територіальної юрисдикіції (підсудності) лише за умови, що учасник справи заявляв про непідсудність справи у суді першої інстанції та така заява судом врахована не була.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач подавав відповідну письмову заяву до суду чи заявляв відповідне клопотання, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 378 ЦПК України апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову АТ «Альфа-Банк» та стягнення на його користь із ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 11 061 грн. 52 коп. та інфляційних втрат за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 29128 грн. 68 коп., а всього 40 190 грн. 20 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, якимпозов Акціонерного товариства «Альфа-Банк»- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 11 061 грн. 52 коп. та інфляційні втрати за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 29 128 грн. 68 коп., а всього 40 190 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: