ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 708/814/22
Провадження № 22-ц/821/824/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Нерушак Л.В., Сіренко Ю.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

заявник (боржник): Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

стягувач: ОСОБА_1

представник стягувача: адвокат Шульга Павло Миколайович

розглянув у спрощеному провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

в с т а н о в и в :

13.02.2023 року, в системі «Електроний суд», заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу, виданого Чигиринським районним судом Черкаської області, про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 20 тисяч грн. витрат на правову допомогу та 2 тис грн. витрат в апеляційній інстанції, таким, що не підлягає виконанню. При цьому просив суд зупинити стягнення за виконавчими документами (провадженнями). В обгрунтування послався на добровільне виконання банком зобов`язань перед ОСОБА_1 із відрахуванням необхідних податків та зборів.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 березня 2023 року відмовлено за необгрунтованістю в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

16.03.2023 року позивач,- ОСОБА_1 , на підставі заяви, в порядку ст. 246 ЦПК України, згідно приписів ч 8 ст. 141 ЦПК України, звернувся до суду з вимогою про ухвалення додаткового рішення в справі, в частині стягнення з відповідача (заявника) на його користь 04 тис. грн.. судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою. Обгрунтовує заяву тим, що відповідно до рішення (ухвали) Чигиринського районного суду від 07 березня 2023 року відмовлено за необґрунтованістю в задоволенні заяви банку про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. 21 листопада 2022 р. між ним та адвокатом Шульгою П.М було укладено договір без номера про надання правової допомоги. Він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 04,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Додатковим рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - 04 (чотири тисячі грн.) витрат на правничу допомогу в справі.

Не погоджуючись із вищевказаним додатковим рішенням суду 1 інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом 1 інстанції не було належним чином оцінено надані позивачем документи в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу та ухвалено висновок про стягнення сум, яка не відповідає вимогам розумності та справедливості їх розміру. Стверджує, що суд 1 інстанції не надав належної оцінки зазначеним у доказах розцінкам, не порівняв з середніми цінами на такі послуги, не дослідив час дійсної участі адвоката позивача у судових засіданнях, не дослідив обсяг доказів по справі та ступінь складності справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване додаткове рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

В матеріалах цивільної справи наявна заява представника позивача про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення 07.03.2023 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення направлено до суду позивачем 16.03.2023 року (ас1), тобто, порушення порядку та строків для подання відповідних доказів судом не встановлено.

Відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 07 березня 2023 року відмовлено за необґрунтованістю в задоволенні заяви банку про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Із зазначенням орієнтовних витрат на правничу допомогу в сумі 04тис.грн.

Згідно з п. 4.3 договору про надання правової допомоги без № від 21.11.2022 року, укладеним між адвокатом Шульгою П.М та ОСОБА_1 сторони погодили, що вартість винагороди (гонорару) адвоката визначається додатковою угодою (а.с. 2-3).

Додаткова угода до договору укладена 21.11.2022 року, оцінена сторонами робота адвоката по підготовці до справи 03тис. грн., участь в судовому засіданні 01 тис. грн. (а.с. 4).

Також надано на підтвердження Акт приймання-передачі виконаних робіт ( ас 5) та детальний опис робіт адвоката (а.с. 6).

Згідно меморіального ордеру від10.03.2023року, позивачем адвокатові сплачено 04,00грн. за надання правової допомоги за договором (а.с. 8), що збігається із орієнтовним розрахунком понесених витрат, вказаним позивачем при розгляді справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції що витрати на оплату послуг адвоката є реальними, співмірними з тривалістю розгляду справи, складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та зі значенням справи для позивача, трудові права якого були порушені, фактично відновлені судом, а при виконанні цього судового рішення боржником подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, без його реального виконання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстави для стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00грн. на користь позивача, задоволення заяви та постановлення додаткового рішення в справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.В. Нерушак

Ю.В. Сіренко