Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2023 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року адвокат Кулаківський В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Романівського районного суду Житомирської області з позовом до Романівської селищної ради Житомирської області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) з колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Комсомолець» (далі КСП «Комсомолець») та зобов`язати відповідача надати позивачу земельну ділянку із земель запасу Романівської селищної ради Житомирської області в розмірі земельної частки (паю) члена КСП «Комсомолець».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що останнім місцем роботи позивача перед виходом на пенсію був відділ культури Дзержинської районної Ради народних депутатів Житомирської області, де остання працювала бухгалтером, внаслідок чого вона набула право на земельну частку (пай), як пенсіонер із числа осіб, зайнятих у соціальній сфері села. Разом з тим позивача не було внесено в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та не надано у власність земельну ділянку із земель запасу місцевої ради.

11 травня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позов Романівська селищна рада Житомирської області не визнає, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. ОСОБА_1 не зверталась за захистом свого порушеного права протягом 25 років з моменту проведення у державі земельної реформи та процесів паювання земель колишніх сільськогосподарських формувань. Крім цього позивачем та його представником не надано доказів наявності на території Романівської селищної ради Житомирської області вільних земельних ділянок запасу чи резервного фонду, які можуть бути надані позивачу. Не надано доказів, що ОСОБА_1 була працівником соціальної сфери на селі. Позивач працювала на різних посадах у Дзержинському районному відділі культури Дзержинської районної державної адміністрації. Селище міського типу Дзержинськ, яке має назву на теперішній час Романів, не відноситься до адміністративно-територіальної одиниці - село, а відноситься до міського населенного пункту, відповідно працівники закладів культури, розташованих в смт. Дзержинськ, не можуть бути віднесені до працівників соціальної сфери на селі.

22 травня 2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що захист права на земельну частку (пай) позивачки не обмежено строком позовної давності. Селище міського типу Дзержинськ не може відноситись до міського населеного пункту в зв`язку з тим, що на його території було розташовано два колективних сільськогосподарських підприємства «Комсомолець» та «Прогрес».

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 в період з 4 червня 1985 року по 3 квітня 1991 року позивач обіймала посаду бухгалтера районного відділу культури.

Відповідно до відповіді на запит Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 27 квітня 2023 року № 29-6-0.9-1506/2-23 ОСОБА_1 не включена в списки громадян членів КСП «Прогрес» та КСП «Комсомолець», що були розташовані в смт. Дзержинськ. Також відсутня інформація про видачу на ім`я позивачки сертифікату на земельну частку (пай).

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що вона має право на земельну частку (пай) як пенсіонер з числа осіб зайнятих у соціальній сфері на селі.

Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Разом з тим, за змістом статтей 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року) (у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Також згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Відтак, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві.

Відповідно до положень статті 5 ЗК України 1990 року, який регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно статті 6 ЗК України 1990 року право на земельну частку пай мають особи, які працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також особи зайняті у соціальній сфері на селі, пенсіонери з числа цих осіб.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності поважних причин її пропуску.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 17 листопада 2021 року в справі № 754/1466/15-ц, а також у постановівід 26 жовтня 2022 року у справі № 301/252/21.

Позивачем та її представником жодного доказу на підтвердження тих обстанин, що ОСОБА_1 перебувала в членах КСП «Комсомолець» на час паювання, була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, та КСП одержало цей акт, суду не надано. Окрім цього суд вважає, що селище міського типу Романів (Дзержинськ) не відноситься до сільської місцевості. На території селища міського типу Романів (Дзержинськ) знаходилося два колективних сільськогосподарських підприємства «Комсомолець» та «Прогрес», позивачем не обгрунтовано чому саме остання має право на земельну частку (пай) в КСП «Комсомолець».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Романівської селищної ради Житомирської області (адреса місця знаходження: вул. С. Лялевича, 2 смт. Романів, Житомирський район, Житомирська область; ідентифікаційний код юридичної особи 04345185) про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.М. Кірічук