08.12.2023 Справа № 756/1248/20
Справа № 756/1248/20
Провадження № 2/756/473/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кренджеляк А.М.,

представника позивача Пилипака Я.С. ,

представника відповідача ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «АЙБОКС БАНК» (далі - ПрАТ «АЙБОКС БАНК»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Аграрний комерційний банк» (далі - ПАТ «Агрокомбанк»), звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 з 12.06.2017 працював директором Київського відділення №81 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ «АЙБОКС БАНК».

22.03.2016 між ПАТ «Аграрний комерційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

30.05.2019 комісією АТ «АЙБОКС БАНК» проведена ревізія готівкових коштів та інших цінностей у Київському відділенні №81, за результатами якої виявлено відсутність готівки в касі (сейфі) на суму 855 821,68 грн., 625,00 дол. США, 45,00 євро, що було зафіксовано в Акті ревізії/контрольного перерахунку готівки та інших цінностей від 30.05.2019.

Відповідач пояснення з цього приводу не надавав, оскільки був відсутнім під час проведення ревізії.

Наказом № 130-К від 09.07.2019 ОСОБА_2 був звільнений з посади директора на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

14.06.2019 позивач звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності ОСОБА_2 та інших працівників, причетних до привласнення та розтрати грошових коштів АТ «АЙБОКС БАНК».

14.06.2019 відомості за вказаною заявою внесені до ЄРДР за №0005089 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не забезпечив збереження грошових цінностей, які знаходились у Київському відділенні №81 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ «АЙБОКС БАНК», не дотримався вимог посадової інструкції, ПрАТ «АЙБОКС БАНК» зазнало збитків на суму 855 821,68 грн, 625,00 доларів США, 45,00 євро.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та щодо ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження, ПрАТ «АЙБОКС БАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 855821,68 грн, 625,00 доларів США, 45,00 євро, а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 06.02.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2020 у цивільній справі № 756/1248/20 за позовом ПрАТ «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у сумі 815 821,68 грн., 625,00 доларів США та 45,00 євро.

14.06.2021 відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2020 та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.08.2021 скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2020 у цивільній справі № 756/1248/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24.09.2021 відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначив, що він відповідно до наказів №137-К від 22.03.2016 та №188/5-К від 12.06.2017 займав посаду директора відділень ПрАТ «АЙБОКС БАНК», разом з тим, на нього як директора відділення згідно з посадовою інструкцією не покладалися функції забезпечення збереження цінностей, переданих йому для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва. На директора відповідно до п. 3.1 інструкції покладені функції контролю, організації роботи відділення, розподілу функцій, формування звітності. Крім того, посада директора відділення банку не входить до переліку посад, зазначених у Додатку № 1 до Постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС №447/24 від 28.12.77, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва".

Зазначив, що 22.03.2016 з ним як з особою, яка займає посаду «директор», укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, однак відповідно до наказів №137-К від 22.03.2016 та №188/5-К від 12.06.2017 він займав посаду «директора відділення». Таким чином, на думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу про укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність як з працівником, який займає посаду директора відділення.

Щодо обставин проведення ревізії відповідач зазначив, що на момент проведення ревізії 30.05.2019 відділення банку не працювало, оскільки останнє оприбуткування коштів, згідно з виписками по особових рахунках, було здійснено 18.03.2019. Фактично кошти у відділення ніхто не привозив, а лише підписувалися документи. Крім того, приміщення, у якому знаходилось відділення № 81 за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 13/1, у приміщенні магазину «ЕКО», знаходилось в оренді згідно договору суборенди №81 від 25.02.2016, укладеного між ПАТ «Аграрний комерційний Банк», правонаступником якого є позивач, та ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС». При цьому, з серпня 2017 року плата за оренду банком не здійснювалась, що також підтверджує той факт, що банк не здійснював свою діяльність за вказаною адресою, касири на работу до відділення не приходили. Пояснювальні записки від касирів вважав неналежними доказами, оскільки вони не містять чітких дат, коли касири були на роботі та виявили недостачу. Пояснювальна записка ОСОБА_3 взагалі датована 27.05.2019, у той час, як ревізія була проведена 30.05.2019. Також, Київське відділення № 81 ПАТ «Агрокомбанк» відкрито з 24.03.2016 та на нього, як на директора Київського відділення № 81, покладено повну матеріальну відповідальність, однак відповідно до Наказу №188/5-К від 12.06.2017 на посаду директора відділення Київського відділення №81 ПАТ «Агрокомбанк» він переведений лише з 12.06.2017. Таким чином, Київське відділення № 81 створювалось формально та на нього вже на момент відкриття відділення, тобто з 24.03.2016, поклали матеріальну відповідальність, незважаючи на те, що він рахувався директором іншого відділення. Про існування вказаного відділення банку лише на папері, на думку відповідача, свідчить також і те, що касир відділення № 81 ОСОБА_4 була призначена на цю посаду 15.03.2016, тобто ще до відкриття відділення.

Розпорядженням керівника Оболонського районного суду м. Києва №33 від 19.05.2022 цивільну справу № 756/1248/20, відповідно до п. п. 2.3.49 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.05.2022 вищезазначена цивільна справа передана судді Тихій О.О.

Ухвалою судді від 24.05.2022 цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів прийнято до свого провадження та призначено до розгляду по суті.

12.08.2022 представником ПрАТ «АЙБОКС БАНК» до суду надіслані додаткові пояснення, в яких зазначено, що п. 1 ч.1 ст. 135-1 КЗпП України передбачена можливість укладання договору про повну матеріальну відповідальність за наявності однієї з наступних умов: 1) обіймання працівником посади, що міститься у відповідному Переліку; 2) виконання працівником обов`язків згідно з посадою, виконання роботи згідно з фахом, яка має бути безпосередньо пов`язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. При цьому, повна матеріальна відповідальність була покладена на ОСОБА_2 за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.03.2016, а також пунктом 2 Наказу № 78-О від 23.03.2016 «Про відкриття та організацію роботи Київського відділення ПАТ «АЙБОКС БАНК».

Щодо доводів відповідача про те, що пояснювальні записки касирів є неналежними доказами, зазначено, що пояснювальна записка касира ОСОБА_3 від 27.05.2019 була складена відразу після виявлення недостачі грошових коштів, про що було повідомлено керівництво банку, у результаті чого була організована ревізія у відділенні № 81. У той же час, касир ОСОБА_4 надавала свої пояснення вже 06.06.2019, тобто після проведеної ревізії. Даними пояснювальними записками спростовуються твердження відповідача про те, що відділення № 81 станом на час проведення ревізія, коли було виявлено недостачу, не працювало та грошові кошти у ньому були відсутні. Крім того, за вказаний період відповідачу та касирам нараховувалась заробітна плата.

Також, відповідальність ОСОБА_2 підтверджується тим, що останній частково погасив нестачу на суму 10 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Наголошувала на тому, що фактично відділення № 81 не працювало і коштів там не було, а ОСОБА_2 лише формально числився директором. Позивачем не надано належних доказів надходження коштів до відділення банку № 81 у розмірах, зазначених у позові, відповідач не розписувався за їх отримання, у зв`язку з чим не зрозуміло, яким чином готівка потрапила до відділення. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито, вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення не доведена. Недостача грошових коштів начебто була зафіксована у декількох відділеннях ПрАТ «АЙБОКС БАНК».

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до Статуту ПрАТ «АЙБОКС БАНК», затвердженого Рішенням Річних Загальних зборів акціонерів ПАТ «АЙБОКС БАНК» від 20.04.2018 та погодженого НБУ 23.05.2018, ПАТ «АЙБОКС БАНК» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків ПАТ «Аграрний комерційний банк».

22.03.2016 ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду директора відділення Київського відділення № 78 ПАТ «Агрокомбанк», що підтверджується Наказом № 137-К від 21.03.2016.

Цього ж дня, 22.03.2016, між ПАТ "Агрокомбанк" та ОСОБА_2 , який займає посаду "директора", укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно з п. 1 Договору працівник, що займає посду директор, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей, бере на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому банком матеріальних цінностей.

Згідно з п. 3 Договору підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуттям готівки та інших цінностей банку, а також їх знищенням або зіпсуттям через недбалість, що підтверджується відповідними документами. Притягнення працівника до матеріальної відповідальності проводиться банком після ретельної перевірки причин утворення шкоди, розмір якої визначається вцідповідно до ст. 135-3 КЗпП України, з урахуванням письмових поясненнь працівника. Останній звільняється від відшкодування шкоди у разі, якщо буде встановлено, що шкода заподіяна не з його вини, або якщо будуть встановлені конкретні винуватці заподіяної шкоди.

Дія Договору розповсюджується на весь час роботи із ввіреними працівникові матеріальними цінностями банку (п.4 Договору).

Наказом ПАТ «Агрокомбанк» № 78-О від 23.03.2016 «Про відкриття та організацію роботи Київського відділення № 81 ПАТ «Агрокомбанк» було створено Київське відділення №81. Вказаним наказом також встановлено, що місцем розташування Київського відділення № 81 ПАТ «Агрокомбанк» є: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 13/1, приміщення магазину «ЕКО».

Пунктом 2 Наказу на відповідача ОСОБА_2 , як на директора Київського відділення № 81, покладено повну матеріальну відповідальність за збереження/використання товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться в приміщенні Відділення.

Пунктом 4 Наказу уповноважено ОСОБА_2 , директора Київського відділення № 81, касирів відділення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в період часу з 09.00 год. до 22.00 год. (у робочі, вихідні та святкові дні) знімати з охорони та передавати під охорону, за допомогою технічних засобів, периметр приміщеня (зона № 1) та сховище - сейф (зона № 2). Закріпити за цими посадовими особами по одному ключу від сховища (сейфу) та покласти на них відповідальність за збереження і використання ключів від сховища, приміщення та відомостей про індивідуальні коди доступу до охоронної сигналізації.

Відповідно до Наказу № 188/5-К від 12.06.2017 відповідач ОСОБА_2 з 12.06.2017 переведений з посади директора відділення Київського відділення № 78 ПАТ «Агрокомбанк» на посаду директора відділення Київського відділення № 81 ПАТ «АЙБОКС БАНК».

30.05.2019 згідно з наказом Голови Правління АТ «АЙБОКС БАНК» №76-О від 30.05.2019 проведено раптову ревізію готівкових коштів та інших у цінностей, що знаходяться в сховищі цінностей та касі Київського відділення №81 АТ «АЙБОКС БАНК». За результатами проведеної інвентаризації було виявлено відсутність готівкових коштів у касі відділення у сумі 855821,68 грн, 625,00 доларів США, 45,00 євро, про що складено Акт ревізії/контрольного перерахунку готівки та інших цінностей від 30.05.2019.

Відповідно до Висновку службової перевірки щодо виконання посадових обов`язків директором Київського відділення №81 АТ «АЙБОКС БАНК» ОСОБА_2. від 30.05.2019 ОСОБА_2 допустив невиконання пп. 3.1.1; 3.1.9; 3.1.13; 3.1.14; 3.1.15; 3.1.16; 3.1.24 посадової інструкції та п.п. 18.23; 25.7.2; 25.7.7 Положення про організацію та здійснення касових операцій в АТ «АЙБОКС БАНК», затвердженого рішенням Ради АТ «АЙБОКС БАНК» від 28.11.2018.

Наказом про припинення трудового договору від 09.07.2019 № 130-К з 09.07.2019 ОСОБА_2 звільнено з посади директора відділення Київського відділення № 81 АТ «АЙБОКС БАНК» на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Положеннями ч. 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю, відповідно до глави ІХ КЗпП України, є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Так, ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 132 КЗпП України). Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України).

Згідно з п.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" № 14 від 29.12.1992, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 14 вересня 1981 року №259/16-59) (далі - Перелік).

Згідно з п. 2 розділу І Переліку договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися з завідувачами зберігальних кас першого розряду і завідувачами операційними частинами центральних зберігальних кас.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 з 12.06.2017 до 09.07.2019 працював на посаді директора Київського відділення №81 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ «АЙБОКС БАНК».

З посадової інструкції директора відділення "типу Б" ПАТ «АЙБОКС БАНК», затвердженої 05.08.2016 директором з роздрібного бізнесу ПАТ «АЙБОКС БАНК» ОСОБА_6 та з якою ОСОБА_2 ознайомився 12.06.2017, убачається, що до обов`язків директора входить, зокрема, організація та здійснення керівництва діяльністю відділення, забезпечення якісної, ефективної та безперебійної діяльності відділення; контроль за проведенням розрахункових операції, валютно-обмінних операцій, оформленням видатково-прибуткових касових документів, веденням щоденних записів прийнятих та зданих касиром грошових сум в окремій книзі обліку цінностей.

Аналізуючи вказані посадові обов`язки ОСОБА_2 суд приходить до висновку, що виконувана відповідачем робота відносилася до зазначеної в Переліку, тобто відповідач належав до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладений з ОСОБА_2 22.03.2016, у той час, як на посаду директора Київського відділення №81 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ «АЙБОКС БАНК» останній переведений лише 12.06.2017. Тобто, на ОСОБА_2 було покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуттям готівки та інших цінностей банку ще до того, як він був переведений на посаду, як передбачала можливість укладення такого договору та до ознайомлення з посадовими обов`язками та підставами такої відповідальності, зафіксованими у посадовій інструкції директора відділення "типу Б" ПАТ «АЙБОКС БАНК», затвердженої 05.08.2016 директором з роздрібного бізнесу ПАТ «АЙБОКС БАНК» ОСОБА_6 . Більше того, до відкриття самого Київського відділення № 81, яке відкрито лише з 24.03.2016.

Відповідно до підпункту 3.1.14 пункту 3.1 вказаної Посадової інструкції директор контролює проведення розрахункових операцій, проведення валютно-обмінних операцій, оформлення видатково-прибуткових касових документів, дотримання правил по здійсненню касових операцій, ведення щоденних записів прийнятих та зданих касиром грошових сум в окремій книзі обліку цінностей.

Підпунктами 4.1.1, 4.1.2., 4.1.3 пункту 3.1. Посадової інструкції передбачено, що директор відділення несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та внутрішніх документів Банку за прийняті/неприйняті ним рішення, які призвели до негативних наслідків та збитків Банку; невиконання або неналежне (несвоєчасне, неякісне) виконання завдань та посадових обов`язків, визначених Посадовою інструкцією та Положенням про відділення; не дотримання вимог політик, процесів, правил, інструкцій та інших внутрішніх нормативних та розпорядчих документів Банку.

Пунктом 4.4. Посадової інструкції встановлено, що директор відшкодовує збитки, заподіяні ним Банку у розмірі і порядку, встановленому чинним законодавством України та внутрішніми документами Банку.

У той же час, у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.03.2016, укладеному з ОСОБА_2 , не конкретизована посада, як передбачено Типовим договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, форма якого затверджена Переліком, з якого убачається необхідність зазначення конкретної посади, перебуваючи на якій на особу власне і покладається така відповідальність.

Визначальним у цьому питанні є те, що саме за порушення покладених на працівників трудових обов`язків останні несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Так, згідно з Висновком службової перевірки щодо виконання посадових обов`язків директором Київського відділення №81 АТ «АЙБОКС БАНК» ОСОБА_2. від 30.05.2019 останній допустив невиконання пп. 3.1.1; 3.1.9; 3.1.13; 3.1.14; 3.1.15; 3.1.16; 3.1.24 посадової інструкції та п. 18.23; 25.7.2; 25.7.7 Положення про організацію та здійснення касових операцій в АТ «АЙБОКС БАНК», затвердженого рішенням Ради АТ «АЙБОКС БАНК» від 28.11.2018.

Тобто, договором про повну матеріальну відповідальність визначається обсяг відповідальності працівника, а обсяг посадових (трудових) обов`язків працівника, за винне порушення яких наступає відповідальність, визначається посадовою інструкцією, з якою працівник обо`вязково має бути ознайомлений.

Договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 як з директором Київського відділення №81 департаменту роздрібних продуктів ПрАТ «АЙБОКС БАНК» не укладався.

Більше того, у висновку про результати службового розслідування за фактами недостачі грошових коштів, які знаходилися в касах Київських відділень № 81, 103, 107 АТ «АЙБОКС БАНК», від 01.07.2019 зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 ознайомлений з посадовою інструкцією директора відділення "типу Б" ПАТ «АЙБОКС БАНК» 29.03.2018, якою також передбачено, що директор відділення відшкодовує збитки, заподіяні банку, у розмірі та порядку, встановленому чинним законодавством України та внутрішніми документами банку.

Проте, вказана посадова інструкція директора відділення, з якою ОСОБА_2 нібито ознайомлювався 29.03.2018, у матеріалах справи відсутня. Посилання представника позивача на те, що у висновку допущено описку, не підтверджені належними доказами.

За наведених обставин, виходячи з підстав позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 повної матеріальної відповідальності під час виконання ним посадових обов`язків директора відділення Київського відділення № 81 ПрАТ «АЙБОКС БАНК» відповідно до Наказу № 188/5-К від 12.06.2017.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, встановленої ст.1166 ЦК України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає наявність заподіяної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд наголошує, що на противагу кримінальному праву, в цивільних правовідносинах існує презумпція вини. Тобто особа вважається винною, доки вона не доведе відсутність своєї вини. Вказана норма міститься у статті 614 Цивільного кодексу України. Також відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільне законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК покладено на відповідача.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018року у справі №753/7281/15-ц.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» сторони мають подати суду докази про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2019 позивач звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до відповідальності ОСОБА_2 та інших працівників, причетних до привласнення та розтрати грошових коштів АТ «АЙБОКС БАНК».

14.06.2019 відомості за вказаною заявою внесені до ЄРДР за №0005089 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

26.05.2021 в рамках кримінального провадження №0005089 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, доступного за посиланням: https://reestr.court.gov.ua/Review/104669907, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2023 кримінальне провадження, відомості про яке 14.06.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005089 відносно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, закрито на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Вказане положення кореспондується з ч. 1 ст. 17 КПК України, якою встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у привласнені майна в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем у встановленому законом порядку не доведена.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», для вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, суду необхідно з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП України не одержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Частиною першою статті 135-3 КЗпП України визначено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Щодо обставин проведення ревізії та виявлення факту недостачі у Київському відділенні № 81 ПрАТ "АЙБОКС БАНК", директором якого був ОСОБА_2 , судом встановлено наступне.

Відповідно до виписок по особових рахунках Київського відділення № 81, сформованих 14.11.2019, станом на 29.05.2019 за відділенням обліковувалася готівка на суму 855 821,68 грн., 625,00 доларів США, 45,00 євро.

Згідно з актом ревізії /контрольного перерахунку готівки та інших цінностей від 30.05.2019 комісією у складі: голови - заступника начальника управління банківської безпеки ОСОБА_7 , членів комісії - начальника управління продажу банківських продуктів Козій Л.Є. та головного спеціаліста управління продажу банківських продуктів ОСОБА_8 на підставі наказу № 76-О від 30.05.2019, у Київському відділенні № 81 встановлено відсутність готівкових коштів на суму 855 821,68 грн., 625,00 доларів США, 45,00 євро у сейфі. Крім того, під час раптової ревізії встановлено, що на момент перевірки на робочому місці відсутні працівники відділення (касир), приміщення закрито на два замки без здачі під сигналізацію.

Відповідно до пояснювальних записок касирів Київського відділення № 81 ПрАТ «АЙБОКС БАНК» ОСОБА_3 від 27.05.2019 та ОСОБА_4 від 06.06.2019 останні, вийшовши на роботу, виявили недостачу грошових коштів у сумі 855 821,68 грн., 625,00 дол. США, 45,00 євро. Напередодні грошові кошти у повному обсязі знаходилися у сейфі, на робочому місці залишався директор відділення ОСОБА_2 .

За фактом недостачі проведено службове розслідування, за результатами якого складено відповідний висновок, затверджений 01.07.2019 т.в.о. Голови правління АТ "АЙБОКС БАНК" Маринченко В.В.

З даного висновку убачається, що, зокрема, у Київському відділенні № 81 АТ "АЙБОКС БАНК", яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 13/1, у приміщеннні магазину "ЕКО", на балансовому рахунку № НОМЕР_1 залишок коштів складав 855 821,68 грн, на рахунку № НОМЕР_1 - 625,00 доларів США, на рахунку № НОМЕР_1 - 45 Євро.

30.05.2019 під час раптової ревізії при огляді сейфу у вказаному приміщенні виявлено відсутність готівки на суму 855 821,68 грн, 625,00 доларів США, 45 євро, про що складено відповідний акт. З пояснень касирів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані кошти привласнив директор відділення ОСОБА_9 . Останній пояснень в ході службової перевірки не надавав. За фактами недостачі внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Нормою статті 1 вищезазначеного Закону встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктами 47, 49 розділу III Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 25.09.2018 № 103 (далі - Інструкція № 103), передбачено, що банк (філія), крім ліквідаторів, має право самостійно передавати готівку своїм філіям (банку), відділенням або іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місця розташування на території України. При цьому, банк (філія, відділення) видає готівку банку-отримувачу за прибутково-видатковим касовим ордером та довіреністю (через уповноважену особу) або за описом цінностей у національній валюті України, що перевозяться (далі - опис цінностей), прибутково-видатковим касовим ордером та дорученням на перевезення валютних цінностей (через інкасаторів).

Крім того, пунктом 102 Інструкції № 103 встановлено, що до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: 1) заява на переказ готівки; 2) прибутково-видатковий касовий ордер; 3) заява на видачу готівки; 4) прибутковий касовий ордер; 5) видатковий касовий ордер; 6) грошовий чек; 7) квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав; 8) квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків у іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою; 8-1) заява про приймання/видачу банківських металів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 41, 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (далі - Положення № 75), операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У пункті 44 Положення № 75 зазначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

При цьому, згідно з п. 45 Положення № 75 касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що у разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Отже, при передачі готівки між відділеннями банку або отримання, видача її клієнтам повинна бути оформлена переліченими вище первинними документами, які є підтвердженням господарської операції та на основі яких формуються відповідні банківські проводки з подальшим відображенням операції на банківському рахунку.

За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача, як працівника, на якого покладено повну матеріальну відповідальність, матеріальної шкоди, завданої роботавцю внаслідок не виконання посадових обов`язків та умов договору про повну матеріальну відповідальність, що призвело до недостачі грошових коштів у розмірі 855 821,68 грн, 625,00 доларів США, 45 Євро у відділенні банку, директором якого був відповідач.

Як вже зазначалося вище, наявність грошових коштів у вказаних розмірах готівкою у сейфі відділення позивач доводить виписками по балансовим рахункам відділення, актом ревізії та висновком за результатами службового розслідування.

Проте, позивачем на підтвердження факту надходження грошових коштів у касу банківського відділення № 81 на загальну суму 855 821,68 грн, 625,00 доларів США, 45 Євро не надано жодного з вищевказаних первинних бухгалтерських документів, у зв`язку з чим не доведено належними та допустимими доказами, що станом на день проведення відповідної ревізії у відділенні були наявні грошові кошти готівкою у вищевказаних розмірах.

Крім того, як убачається з висновку за результатами службового розслідування, підкріплення відділення № 81 проводилося кілька разів: 24.03.2016 - на суму 40 000,00 через інкасатора ОСОБА_10 ; 22.07.2016 - на суму 50 000,00 грн. через інкасатора ОСОБА_11 ; 21.10.2016 - на суму 200 000,00 грн. через ОСОБА_2 , 23.03.2017 - на суму 304 499,60 грн. через ОСОБА_2 , 23.02.2018 - на суму 200 000,00 грн. через інкасатора ОСОБА_12 , а останній раз здійснювався вивіз готівки на суму 7 521,80 грн. через інкасатора ОСОБА_12 .

Проте, сумарно вказані підкріплення відділення № 81 готівкою не складають суми недостачі у гривнях 855 821,68 грн. Про підкріплення відділення у валюті взагалі не йдеться мова у висновку за результатами службового розслідування. Тож, позивачем не доведено, яким чином вказані грошові кошти у готівці оприбутковано до каси відділення № 81.

Щодо пояснювальних записок касирів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то з їх тексту взагалі не зрозуміло, коли саме вони вийшли на роботу та виявили недостачу, при цьому датовані пояснювальні записки різними днями. Пояснення третього касира відділення № 81 ОСОБА_5 відсутні.

Разом з тим, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що Київське відділення № 81 ПрАТ "АЙБОКС БАНК" станом на час проведення ревізії та виявлення недостачі фактично не працювало, документація не велася, а відповідач не виконував обов`язки директора відділення, оскільки банком не вносилися платежі за оренду приміщення, де розташовувалося відділення.

Так, з Наказу ПАТ «Агрокомбанк» № 78-О від 23.06.2016 «Про відкриття та організацію роботи Київського відділення № 81 ПАТ «Агрокомбанк» вбачається, що місцем розташування Київського відділення № 81 ПАТ «Агрокомбанк» є: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 13/1, приміщення магазину «ЕКО».

Вказане приміщення банком орендувалося у ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС» на підставі договору суборенди №81/02/2016 від 25.02.2016.

З листа ТОВ «ЮРФІНСЕРВІС» від 16.07.2021 вбачається, що орендну плату Київське відділення №81 АТ «АЙБОКС БАНК», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 13/1, у приміщенні магазину «ЕКО», не здійснювало з серпня 2017 року по липень 2019 року.

Разом з тим, у вказаному листі зазначено лише про несплату орендних платежів, проте не йдеться мова про розірвання договору суборенди і жодним чином не свідчить про те, що відділення за вказаною вище адресою не працювало, а відповідач ОСОБА_2 не виконував обов`язки директора відділення.

При цьому суд враховує також і те, що ОСОБА_2 був звільнений з посади директора відділення Київського відділення № 81 АТ "АЙБОКС БАНК" лише 09.07.2019 (Наказ № 130-К від 09.07.2019).

Інші доводи сторін, викладені у позовній заяві, висновків суду не спростовують, при цьому суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладені обставини, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «АЙБОКС БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата виготовлення повного судового рішення - 08.12.2023.

Суддя О.О. Тиха