Справа № 513/1131/22
Провадження № 2-др/513/5/23
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Гінкул Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата представника позивача адвоката Саленко Ярослава Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 513/1131/22 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Саленко Ярослава Юрійовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу до договором позики,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2023 року Саратським районним судом Одеської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Саленко Ярослава Юрійовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу до договором позики.

Зазначеним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

25 травня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 27500 гривень, які складаються з загальної вартості витраченого часу на надання правничої допомоги позивачу.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав, просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі (т. 2 а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (т. 2 а.с. 14, 16, 18). Надав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 гривень, яке обґрунтував тим, що заявлена представником позивача сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи, наданим обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг, підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, справа є нескладною, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Крім того, зазначив, що в попередньому (орієнтованому) розрахунку судових витрат позивач взагалі не зазначив суми, яку він витратив або планує витратити на послуги адвоката, а вже в заяві про ухвалення додаткового рішення зазначає суму в розмірі 27500 гривень. Також відповідач не знайомився із протоколом судового засідання від 23.05.2023 року, та достеменно не знає, чи зробив до кінця судових дебатів представник Слоневського заяву, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду він надасть суду докази витрат на правничу допомогу, однак має намір ознайомитись із таким протоколом перед зверненням із відповідною скаргою до суду апеляційної інстанції. (т.1 а.с. 239-241).

Дослідивши та оцінивши надані докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення, з урахуванням наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Саленко Я.Ю. за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики у розмірі 75000 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.12.2023 по 23.02.2023 у розмірі 4839,04 доларів США та судовий збір в розмірі 12405 гривень. У позовній заяві зазначив, що у зв`язку з пред`явленням позову позивач поніс судові витрати в розмірі судового збору та планує понести витрати на сплату судового збору у зв`язку із можливим оскарженням рішення суду. Також позивач очікує понести витрати на правову допомогу (а.с. 2-8).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Саленко Ярослава Юрійовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу до договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 30 грудня 2019 року у розмірі 75000 доларів США та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.12.2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 4839 доларів США 4 цента. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12405 гривень (т. 1 а.с.211-214).

Повний текст рішення від 23 травня 2023 року у справі 513/131/22 була направлена електронною поштою 01 червня 2023 року сторонам та їх представникам у справі на офіційні електронні адреси (а.с.221-226).

Згідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК ; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України" та ін.).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до положень ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, представник позивача в порушення ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі не зробив заяву про надання доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт, тощо) щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: "із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.02.2021р. у справі № 910/14138/18.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)".

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відтак, оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненадання у встановлений строк заяви про подання доказів на підтвердження дійсності понесення витрат на правничу допомогу призводить до порушення принципу змагальності.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До заяви про винесення додаткового рішення представник позивача додав детальний опис наданих послуг, рахунок-фактуру від 21.11.2022 року з платіжною інструкцією, рахунок на оплату № 2 від 24.01.2023 року з платіжною інструкцією, рахунок на оплату № 8 від 20.02.2023 року з платіжною інструкцією, рахунок на оплату № 19 від 06.04.2023 року з платіжною інструкцією, рахунок на оплату № 22 від 01.05.2023 року з платіжною інструкцією, рахунок на оплату № 25 від 23.05.2023 року з платіжною інструкцією, копію виписки за рахунком АО «Гесторс інтер».

Проте представник позивача в порушення ч.8 ст.141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі не зробив заяву про надання доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт, тощо) щодо розміру витрат на правничу допомогу.

За встановлених суд приходить до висновку, що відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 2-15, 141, 258-261, 263, 268, 270, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача адвоката Саленко Ярослава Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 513/1131/22 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Саленко Ярослава Юрійовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу до договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду безпосередньо протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Саленко Ярослав Юрійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000125 від 20 березня 2018 р., видане Радою адвокатів міста Києва на підставі рішення № 916 від 12 березня 2018 р., РНОКПП НОМЕР_3 , адреса здійснення адвокатської діяльності: 01054, м. Київ, р-н Шевченківський, вул. Гончара Олеся, буд.41, поверх 7.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 10.08.2018 року органом 5144, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник відповідача: адвокат Парапір Михайло Петрович, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 578 від 23 грудня 1996 року, видане КДКА Одеської області, місце реєстрації: 68243, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Крива Балка, вул. Річна, 75.

Представник відповідача: адвокат Галайчук Ганна Сергіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 003318 від 20 червня 2018 року, видане Радою адвокатів Одеської області, РНОКПП НОМЕР_6 , адреса здійснення адвокатської діяльності: 65114, Одеська обл., Одеський р-н, м. Одеса, р-н Київський, просп. Небесної сотні, 47/1, оф. 2.

Суддя А. І. Бучацька