Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/5409/23
Провадження №: 2/332/1728/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Берестовенко Діани Олегівни до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Орган опіки та піклування в особі Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя з Верховного Суду, за підсудністю в порядку ст. 29 ЦПК України, надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Берестовенко Діани Олегівни до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач мають спільних трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі діти є громадянами України. ОСОБА_3 з 23.05.2023 постійно проживає за адресою: Бьоклінштрасе 27, громада Відень ( № громади 90001). ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з дня народження також постійно проживають за адресою: Бьоклінштрасе 27, громада Відень ( № громади 90001). За зазначеною адресою також проживають позивач та відповідач. Згідно договору оренди, орендарем будинку є позивач. У нього є постійний дохід. Зважаючи на те, що позивач, малолітні діти та відповідач знаходяться в іншій державі, діти перебувають на утриманні позивача, вони живуть в окремому будинку, що орендований позивачем та мають комфортні умови проживання. Позивач організовує дозвілля дітей, а дохід він отримує від провадження діяльності на території України, вважає, що визначення місця проживання з батьком буде відповідати інтересам дітей та просить визначити місце проживання дітей з їх батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 20.11.2023 року.

20.11.2023, через канцелярію суду, від представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшли пояснення, в яких зазначено, що, оскільки позивач, відповідач та діти на території міста Запоріжжя та України не проживають, а знаходяться за кордоном у країні Австрії місто Відень, на думку служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради, жоден орган опіки та піклування не зможе виконати норми ст. 19 Сімейного кодексу України, а саме: одержати відомості в результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, розглянути питання на комісії з питань захисту прав дитини про доцільність ( недоцільність) визначення місця проживання малолітніх дітей та надати його до суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування в особі Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області.

05.12.2023 до початку підготовчого засідання, через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Бєлікова О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем буде доцільним та в інтересах малолітніх дітей. Відповідач не заперечує щодо задоволення судом позовних вимог про встановлення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради в підготовче засідання не з`явилася, у поясненнях від 20.11.2023 просила розгляд справи проводити за її відсутності, прийняти рішення, направлене на захист прав та інтересів дітей.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування в особі Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області в підготовче судове засідання не з`явилася, через підсистему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення вимог позивача.

У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Берестовенко Д.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

У підготовчому засіданні представник відповідача адвокат Бєліков О.С. позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03.03.2020 Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) (а.с.16), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.06.2023 відділом РАЦС Відень-Центр № запису 018014/2023 ( а.с. 17) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.06.2023 відділом РАЦС Відень-Центр № запису 018010/2023 ( а.с. 25).

Згідно договору оренди від 30.03.2023орендарем будинку ( вілли) за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею близько 400 кв. м. та земельної ділянкою площею близько 794 кв.м., включаючи сад та 2 паркомісця є позивач ОСОБА_1 . Строк дії договору оренди з 01.04.2023 по 31.03.2028 ( а.с. 62-77).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, видану районним управлінням магістрату для 2/20 районів в м. Відень, Леопольдштадт від 23.05.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 29.11.2022 ( а.с. 34).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, видану районним управлінням магістрату для 2/20 районів в м. Відень, Леопольдштадт від 23.05.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 29.11.2022 ( а.с. 38).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, видану відділом РАЦС Відень-Центр, Вільгельм-Екснер-Гассе 5 1090 Відень від 14.04.2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 12.06.2023 ( а.с. 42).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, видану відділом РАЦС Відень-Центр, Вільгельм-Екснер-Гассе 5 1090 Відень від 14.04.2023 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 12.06.2023 ( а.с. 46).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 20.07.2023 позивач ОСОБА_1 отримує постійний дохід від провадження підприємницької діяльності на території України ( а.с.78-98).

Відповідно до відзиву на позов від 05.12.2023, відповідач ОСОБА_2 визнає позовні вимоги.

До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що, згідно договору оренди від 30.03.2023 орендарем будинку ( вілли) за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею близько 400 кв. м. та земельної ділянкою площею близько 794 кв.м., включаючи сад та 2 паркомісця є позивач ОСОБА_1 . Строк дії договору оренди з 01.04.2023 по 31.03.2028. За цією адресою також зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_2 та малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 20.07.2023 позивач ОСОБА_1 отримує постійний дохід від провадження підприємницької діяльності на території України, а отже, діти перебувають на утриманні позивача.

В цей же час, матеріали справи не містять відомостей, чи бере участь у вихованні дітей їх матір, відповідач по справі, чи має матеріальний дохід для належного забезпечення дітям умов для їх виховання та розвитку.

Крім того, у відзиві на позовну заяву від 15.12.2023 відповідач зазначила, що визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем буде доцільним та в інтересах малолітніх дітей.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19 зазначено, що якщо мати не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичному для неї середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначеного, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, суд зауважує, що мати дітей, у разі визначення місця проживання останніх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно них та участі у їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Питання про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено, тому судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Берестовенко Діани Олегівни до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради Орган опіки та піклування в особі Степногірської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2023 року.

Суддя Н.В. Марченко