ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 713/748/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк Костянтин Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кириляк А.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з участю третіх осіб, про захист прав споживача та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 квітня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10262 від 10.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року заяву представника позивача адвоката Григоренка А.О. задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах Провадження №22-ц/822/471/23

ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати й ухвалити нове, яким заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 16 500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відповідачем не надано обґрунтованого заперечення щодо розміру заявлених витрат.

З посиланням на норми процесуального права та висновки ВС апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми матеріального й процесуального права, що і є підставою для його скасування та ухвалення нового про задоволення заяви сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви суд першої інстанції зазначив, що заявлені представником позивача витрати у сумі 16 500 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення наведеним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2023 року стороною позивача направлено до суду позовну заяву, в якій, крім іншого, заявлено про орієнтовний розрахунок судових витрат (а.с.1-34).

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у вказаній справі (а.с.37).

20.03.2023 року та 23.03.2023 року стороною позивача направлено до суду заяву про намір подання доказів понесених судових витрат у справі №713/748/23 (а.с.46).

21.03.2023 року стороною відповідача подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, де вказано, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, такий є неспівмірним із складністю справи, наданим обсягом послуг та витраченим часом. Зазначено, що заявлені витрати становлять 374,41 % від суми заборгованості позивача (а.с.50-52).

04.04.2023 року представником позивача направлено до суду клопотання про долучення до справи доказів витрат на правничу допомогу, яким просив стягнути з відповідача 16 500 грн, з яких вбачається, що 30.01.2023 року між адвокатом Григоренком А.О. та Монташевичем О.І. було укладено договір №30-01/23 про надання правової допомоги, де в п.5.2. визначено, що вартість правової допомоги за цим договором визначається згідно додатків до Договору або додаткових угод до Договору, що є невід`ємною частиною Договору, та складає суму коштів, сплачених за цим договором замовником адвокату (а.с.89-94).

Додатком №1 до договору №30-01/23 про надання правової допомоги від 30.01.2023 року сторони, крім іншого, погодили, що гонорар становить: а) 2000 грн / 1 год надання правової допомоги (тарифікація від 15 хв); б) 2500 грн за забезпечення адвокатом судового представництва замовника у суді (тарифікація від 1 год) (а.с.95).

Згідно акту №1 від 03.04.2023 року приймання-передачі правової допомоги (послуг) до договору про надання правової (правничої) допомоги №30-01/23 та додатку №1 від 30.01.2023 року адвокатом надана заявнику правова допомога, розмір гонорару складає 16 500 грн (а.с.96).

Зі звіту про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат вбачається, що: 06.03.2023 року адвокатом підготовлено та подано позовну заяву, витрачено 4 год/ 8000 грн; 12.03.2023 року підготовлено та подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, витрачено 25 хв/ 500 грн; 22.03.2023 року підготовлено та подано клопотання про долучення доказів витрат на правничу допомогу, витрачено 25 хв/ 500 грн; 23.03.2023 року адвокат прийняв участь в судовому засіданні 1 год/ 2500 грн; 25.03.2023 року підготовлено та подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, витрачено 25 хв/ 500 грн; 03.04.2023 року адвокат прийняв участь в судовому засіданні 1 год/ 2500 грн та підготував і подав клопотання про долучення доказів судових витрат та ухвалення додаткового рішення, витрачено 1 год/ 2000 грн (а.с.97).

В матеріалах справи також міститься копія свідоцтва, що підтверджує право Григоренка А.О. на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10022/10, та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1359460 (а.с.33-34).

Представником відповідача 19.04.2023 року подано до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, де, крім іншого, зазначено реальну, ринкову вартість послуг адвоката по справі про визнання напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в аналогічних справах, де вартість складає від 2000 грн до 3000 грн.

Наголошує, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (а.с.131-137).

У п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах 1-3 ст.134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За правилами ч.1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказано, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах, зокрема, під час здійснення цивільного, судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, принцип змагальності у цивільному процесі знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме учасник справи, який просить стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу, надає до суду докази понесення відповідних витрат.

За змістом ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт двадцять восьмий додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт дев`ятнадцятий додаткової по-станови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/ 12876/19). Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у конкретному випад-ку. Зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не по-винно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності у детальному описі робіт ( наданих послуг ) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені у детальному описі робіт ( наданих послуг ), закон не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, ураховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складової принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення у детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо.

Разом з тим, неможливо не погодитися із аргументами, наведеними стороною відповідача в клопотанні про зменшення розміру судових витрат, та те, що ним заперечувався розмір заявлених до стягнення стороною позивача витрат на правничу допомогу, на що суд першої інстанції звернув увагу. Зокрема, вказувалося про невідповідність розміру витрат на правничу допомогу вимогам розумності та об`єму роботи, зважаючи, що дана цивільна справа не є процесуально складною.

Колегія суддів апеляційного суду вважає слушними та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо завищення заявлених представником позивача витрат.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд ураховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, з огляду на усі вищевказані норми процесуального законодавства, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року(справа «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Тобто, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд також враховує, що спір, який розглядався, є немайновим, проте стосується виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з позивача грошових коштів за кредитним договором у розмірі 10 200 грн, що є меншою сумою, ніж заявлена стороною позивача до стягнення за надані послуги адвокатом.

Доводи апеляційної скарги з приводу ненадання з боку відповідача обґрунтованого заперечення щодо розміру витрат спростовується змістом двох клопотань з боку представника відповідача та наведеними в них обґрунтуваннями.

Дослідивши матеріали справи, узявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом позивача документів, їх значення для спору, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності; заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 16 500 грн не є співмірним із складністю справи, а тому обґрунтовано стягнув на користь позивача 7 000 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.