Номер провадження: 22-ц/813/2421/23
Справа № 504/3475/19
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є пенсіонеркою, людиною похилого віку. Єдиним її доходом є пенсія, призначена за віком, яка становить 1564 грн. Інших джерел доходів вона не має. Вона є хворою людиною та потребує постійного лікування. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може. ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює моряком під прапором, але не отримує від нього ніякої підтримки на прохання про надання допомоги. За таких життєвих обставин вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів та просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 7 тис. грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому зазначив, що з вересня 2017р. у нього із матір`ю погані стосунки, тому що влітку 2017 року вона вирішила позбавити його та його родину, яка складається з чотирьох осіб, єдиного житла, виставивши на продаж дім, які вони разом з нею будували. Коли він звернувся до суду із позовом про визнання його власником 1/2 частини будинку, матір стала чинити перешкоди у користуванні житлом та звернулася до суду із позовом про виселення його та членів його сім`ї з будинку. Потім матір відключила його половину будинку від світла, води, газу. Вказану позовну заяву про стягнення аліментів розцінює як помсту, оскільки позивач матеріальної підтримки з його сторони не потребує. Позивач долучила до справи довідку про доходи на період з лютого по липень 2019р., з якої вбачається що вона отримувала пенсію, еквівалентну розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, пенсія для позивачки не є єдиним джерелом прибутків, оскільки вона працює в корпорації «Amway» та кожен місяць має відповідні відсотки від продажу продукції підприємством. Позивачка приховала від суду також те, що у неї є чоловік - ОСОБА_3 , який офіційно працевлаштований, тому всі доходи чоловіка, з чого б вони не складалися є сумісною власністю подружжя. У власності позивачки є трьохповерховий будинок з присадибною ділянкою, яку вона щороку обробляє, по АДРЕСА_1 , а також одноповерховий будинок в цьому ж селі з присадибною ділянкою по АДРЕСА_2 . Житлом, яким вона не користується, вона здає в оренду відпочиваючим влітку, тому ще має додатковий дохід. Сім`я позивачки має у власності автомобіль «Renault-trafik», який вони придбали разом із чоловіком у шлюбі. Те, що позивач потребує постійного лікування не підтверджується медичними документами, яку суму вона витрачає на ліки не вираховано. Позивач не є інвалідом, не перебуває на «Д-обліку» в лікарні. Веде активний спосіб життя, їздить на відпочинок, відвідує ресторани, що вбачається із фотознімків, які остання публікує в мережі «Instagram». Додатково відповідач вказав, що він з 2007 року працює матросом, заробітна плата невелика, оскільки в нього немає відповідної освіти, в нього немає стабільного доходу, отримує заробітну плату в розмірі 250-300 доларів, при цьому є єдиним, хто працює в сім`ї. Його сім`я складається з дружини та двох н/л дітей 2006, 2007 р.н.. Крім того, у зв`язку із перешкодами, які чинить позивач він вимушений витрачати значні кошти на бензин (для запуску генератора через відсутність світла) та на придбання газових балонів. Вважає, що позивачем не доведено, що їй потрібна матеріальна допомога, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, посилаючись при цьому на порушення норма матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблені помилкові висновки про відмову у задоволенні позову, неправильно оцінені докази.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 13 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.36).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Указане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Норми СК України, які стосуються утримання повнолітніми дітьми своїх батьків, не передбачають визначення осіб, які є непрацездатними. У зв`язку із цим, у судовій практиці при визначенні осіб, що є непрацездатними, найчастіше використовують за аналогією ч. 3 ст. 75 СК України, яка регулює право одного з подружжя на утримання й передбачає, що такими є особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або особи з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи . Також у судовій практиці при визначенні осіб, які є непрацездатними, використовують абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де вказано, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є пенсіонеркою, що підтверджено матеріалами справи, суд першої інстанції правильно вважав її непрацездатною особою в контексті ст.202 СК України.

Щодо потреби в матеріальній допомозі, то Верховний Суд неодноразово вказував на те, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо (постанови від 28.11.2018 р. у справі № 676/5118/16-ц, від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 долучила до справи копію довідки про доходи №452517 про суму пенсії за період з 01.02.2019р. по 31.07.2019р. (т. 1, а.с.44), згідно із якої розмір пенсії у липні 2019р. склав 1564 грн. (т.1 а.с.44).

Згідно із довідки ГУ ПФУ в Одеській області від 16.01.2021р. розмір пенсії позивача вже становив 1769 грн. (т.1 а.с.185).

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 1769 грн. (на вказаний період). Отже, пенсійне забезпечення кожен місяць збільшується відповідно до збільшення прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як це передбачено даним Законом.

Згідно із ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, забезпечення його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Верховний Суд у своїх постановах вказував на те, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом» (постанови від 10.10.2018р. у справі №301/160/17, від 16.04.2018 у справі №759/1315/17).

Водночас, ОСОБА_1 забезпечена прожитковим мінімумом, крім того, як підтверджено в судовому засіданні, має додатковий дохід, що виражається у наступному.

Згідно із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 241 кв.м. та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності, а також земельна ділянка за вказаною адресою (т.1 а.с.126-128). Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що дійсно позивач здає в оренду майно відпочиваючим у літній період, від чого отримує дохід.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 10.03.2021р., що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.223)

Суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку доводам представника відповідача про те, що розірвання шлюбу є фіктивним, та не вдається у подробиці підстав розірвання шлюбу і подальшого сумісного фактичного проживання вказаних осіб, однак враховує, що на момент подання позову позивач все ж таки перебувала в зареєстрованому шлюбі, у її чоловіка ОСОБА_3 є у власності автомобіль «Renault trafik 1870», 2006 року випуску, який вони придбали у шлюбі, крім того за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 2108, 1987 року випуску, що вбачається із довідки ТСЦ МВС №5147 від 16.02.2021р. №31/15/5147/138аз (т.1 а.с.227) та впливає на матеріальний стан позивача.

Крім того, суд першої інстанції, оглянувши фотознімки позивача, опубліковані у соціальній мережі, надані відповідачем, вмотивовано вважав, що дійсно у стороннього спостерігача може скластися враження, що позивач ОСОБА_1 відпочиває, відвідує розважальні заклади, що є непрямим доказом її достатнього матеріального стану.

Одночасно суд першої інстанції вмотивовано не врахував твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 отримує дохід від реалізації продукції « Amway », оскільки з відповіді ТОВ «Емвей Україна» від 28.01.2021р. вбачається, що компанія жодних виплат на користь ОСОБА_1 не здійснювала, інформацію про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не володіють. Посилання представника відповідача на те, що компанія «Amway» займається сітьовим маркетингом та особи, купуючи продукцію, реалізують її за вищою ціною від чого мають дохід, є припущенням, не підтвердженим належним чином.

Наданих позивачем доказів того, що отримуваний нею дохід, в тому числі пенсія, не забезпечує її щомісячних потреб, а матеріальне становище є скрутним, недостатньо, нею не доведено недостатності доходів.

Так, позивачем надано копію медичної документації, (частина якої є нечитабельною) з якої факт потреби у постійному лікуванні не підтверджується, які саме ліки необхідні позивачу також є незрозумілим, які саме щомісячні витрати позивач несе на придбання ліків встановити неможливо.

Позивачем надано чеки на підтвердження придбання лікарських препаратів, однак з них не можливо встановити, що саме ці ліки придбані нею та задля її потреб.

Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від повнолітнього сина та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду достатніх доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги. Тому суд першої інстанції не міг перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення аліментів у визначеному нею розмірі з повнолітнього сина та недостатності доходу.

Отже, в судовому засіданні не встановлено обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідача обов`язок утримувати непрацездатну матір.

Суд першої інстанції вмотивовано не вбачав необхідності надавати оцінку доводам сторін щодо умов виховання та розвитку ОСОБА_2 , відносинам сторін у дитинстві, оскільки вказана інформація не впливає на суть розгляду справи, адже позивач не була позбавлена батьківських прав щодо свого сина. За тих же обставин, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги покази решти свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх пояснення стосувалися особистих відносин сторін.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк