КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/7753/22 Головуючий у 1 інстанції: Саламон О.Б.
провадження №22-ц/824/8523/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року позивач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 03.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2615/0708/88-018.

Пунктом 1.1. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 110 000 доларів США на строк від 03.07.2008 року до 03.07.2018 року, та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 3.1. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року визначено, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця.

Пунктом 3.2. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Вказував, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. 12.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та новим кредитом - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» укладений договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за наступними договорами: кредитний договір

№ 2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року з усіма змінами та доповненнями, договір іпотеки від 03.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коптєловою О.Р. за реєстровим №2945, перейшло до нового кредитора ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».

Зазначав, що відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, а отже, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, позивач вказував на те, що має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з відповідача.

Позивач вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 року прийнято рішення про стягнення з відповідача 468 125, 94 грн., а отже, набрання рішенням законної сили підтверджується факт наявності зобов`язання відповідача за кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача:

- інфляційні витрати за прострочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 2615/0708/88-018 від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року у розмірі 236 506 грн 59 коп. та 3 % річних у розмірі 56 749 грн 89 коп.;

- 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 2615/0708/88-018 від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року у розмірі 6 089,28 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» інфляційні втрати за просторочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором від 01 серпня 2018 року до 01 серпня 2022 року у розмірі 236 506 грн 59 коп., 3 % річних у розмірі 56 749 грн 89 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 399 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, викладаючи в мотивувальній частині рішення практику Верховного Суду, яка прямо протирічить прямим приписам чинного цивільного законодавства України, не порахував, що строк від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року складає не три роки, а рівно чотири роки, тобто навіть в цьому розрахунки позивача є незаконними, а рішення суду, який зазначив, що ці розрахунки є достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, - є упередженим та незаконним.

Більше того, з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, що є загальновідомим фактом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення і таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Вважав, що зазначені позивачем розрахунки є достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідачем розрахунки не спростовані і власні не надані.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 03.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2615/0708/88-018.

Пунктом 1.1. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року визначено, що Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 110 000 доларів США на строк від 03.07.2008 року до 03.07.2018 року та на умовах передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Тобто, строк дії договору від 03.07.2008 року до 03.07.2018 року.

Пунктом 3.1. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року визначено, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця.

Пунктом 3.2. кредитного договору №2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

12 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та новим кредитом

ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» укладений договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за наступними договорами: кредитний договір

№2615/0708/88-018 від 03.07.2008 року з усіма змінами та доповненнями, договір іпотеки від 03.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коптєловою О.Р. за реєстровим №2945, перейшло до нового кредитора ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».

Постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06.09.2021 року скасовано та прийнято нове рішення, яким вимоги позову ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» заборгованість за кредитним договором у розмірі 468 125 грн 94 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 562 грн.

Відповідно до мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, з позовом до суду звертався ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», якому було відступлено право вимоги від ПАТ «Сведбанк» 25.05.2012 року, в подальшому замінено позивача на правонаступника ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» і предметом позову були вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками станом на 01.08.2018 року.

Також, як зазначено у рішенні, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання перед попередніми кредиторами не виконав, тому станом на 01 серпня 2018 року право вимоги заборгованості за відсотками перейшло до нового кредитора.

Таким чином, в матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за відсотками.

Так, позивачем надано суду розрахунок щодо суми заборгованості за тілом - 50 228,80 дол. США за відсотками 25 089,45 доларів США, при цьому апеляційний суд дійшов висновку щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 468 125 грн 94 коп., а не 628 754 грн 52 коп., як зазначено в позовах (а.с.48-51).

За п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

За змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс1854), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з наведеного, судом вірно відхилено доводи відповідача щодо недоведеності порушеного відповідачем права позивача і суд вірно вважав необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності первинних бухгалтерських документів, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2022 встановлено наявність заборгованості за відсотками у відповідача за невиконання кредитного договору у розмірі 468 125 грн 94 коп.

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Щодо позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами, то у відповідності до ст. 261 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України.

Відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №918/329/16 наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст.625 ЦК України не є додатковими вимогами у розумінні ст.266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Стягнення можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення і таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі

№127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи відповідачів про те, що строк позовної давності на подання позову за ст.625 ЦК України сплинув, є безпідставними, враховуючи також і те, що відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони виконали належним чином зобов`язання за кредитним договором.

Отже, оскільки чинне законодавство не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум, то зазначені обставини призвели до цілком правомірного нарахування банком 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України та в межах трирічного строку позовної давності в сумі 1039,80 доларів США.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за відсотками за період від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року у розмірі 236 506 грн 59 коп. та 3% річних у розмірі 56 749 грн 89 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягали до задоволення.

Зазначені розрахунки є достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачем розрахунки не спростовані, власні контррозрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

При цьому, суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних за невиконання зобов`язання за кредитним договором за кредитним договором №2615/0708/88-018 від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року у розмірі 6 089,28 доларів США, оскільки вимога фактично дублює попередню за просторочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором від 01 серпня 2018 року до 01.01.2022 року, де зазначено щодо стягнення заборгованості. При цьому відсутні об`єктивні причини та належні докази для стягнення 3 % річних за аналогічний період від 01.08.2018 року до 01.08.2022 року.

Також, позивачем надано суду розрахунок щодо суми заборгованості за тілом - 50 228,80 доларів США та за відсотками 25 089,45 доларів США, при цьому суд дійшов висновку щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 468 125 грн 94 коп., а не 628 754 грн 52 коп., як зазначено в позовах та наданих розрахунках, а належних доказів на підтвердження зворотнього, суду не надано (а.с.48-51).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: