Справа № 182/3934/22
Провадження № 2/0182/691/2023
04.12.2023 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Власенко Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -
Позивач 17.10.2022 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Позивачем особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти на загальну суму 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) Євро, що за курсом Національного банку України, станом на 27.09.2022 року складає суму в розмірі 193 765,00 грн.
Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув кошти позивачу. Кінцевий строк повернення коштів за позикою 31.08.2021 року. Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови (строк) повернення грошових коштів уникає від виконання взятого на себе зобов`язання.
Позивач зазначає, на її неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем ігноруються. З часом відповідач припинив відповідати на її телефонні дзвінки, уникає зустрічей, а згодом взагалі заблокував її номер телефону. Спроба зконтактувати з відповідачем через соціальні мережі та інші месенджери також не дала жодного результату. На даний час позивач не володіє інформацією щодо фактичного місця перебування відповідача, оскільки на контакт останній не виходить.
Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) Євро у рахунок погашення боргу за розписками: про позику 2 000 (двох тисяч) Євро, 3 500 (три тисячі п`ятсот) Євро, а також суму в розмірі 10 000 грн. відшкодування судових витрат і в тому числі зі сплати судового збору.
Ухвалою про відкриття провадження від 28.02.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача на електронну адресу суду надійшла заява, в якій просить суд розглянути справу без її присутності (а.с.35-36).
Відповідача ОСОБА_2 було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Крім того, вказана ухвала з копією позовної заяви з додатками були направлені за останнім відомим місцем проживання відповідача. До суду повернувся конверт, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.34). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до оригіналів розписок, наданих позивачем, ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 500 Євро та 2 000 Євро на загальну суму 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) Євро. Кінцевий строк повернення коштів за розписками 31 серпня 2021 рік (а.с.17,18).
ОСОБА_2 , незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови (строк) повернення грошових коштів уникає від виконання взятого на себе зобов`язання та до теперішнього часу отримані кошти ОСОБА_1 не повернув.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Положеннями ч.1-2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Отже, згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц).
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за розписками у сумі 5 500 Євро.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З огляду на вищевикладене вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
На підтвердження неповернутого ОСОБА_2 боргу за позикою, ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи оригінали розписок, що і свідчить, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України про невиконання ОСОБА_2 боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 .
Виходячи з викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, добровільно заборгованість за розписками не сплачує, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач також просила стягнути з відповідача суму у розмірі 10 000 грн. у відшкодування судових витрат.
Цивільним процесуальним кодексом України визначено види судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження заявлених вимог, позивачем не надано суду документів, які б підтверджували витрати, у зв`язку з розглядом справи. Відсутність документального підтвердження судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1937,66 грн., сплачений при подачі позову (а.с. 1).
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 128, 131, 133,141, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 354, ЦПК України, ст. 15, 207, 524,533,545,1046-1049 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) Євро у рахунок погашення боргу за розписками про позику 2 000 (дві тисячі) Євро, 3 500 (три тисячі п`ятсот) Євро.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 937,66 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім грн. 66 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева