Справа № 530/1408/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

13.12.2023 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Ситник О. В., за участі секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

21.09.2023 року до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом.

З позову вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача , на момент смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 в такому складі сім`ї ОСОБА_4 дружина , ОСОБА_1 син , ОСОБА_5 невістка , ОСОБА_6 онук та ОСОБА_7 онука.

До нотаріуса заяву про прийняття спадщини подав позивач ОСОБА_1 , який є сином , а ОСОБА_2 також син та ОСОБА_4 дружина - подали заяви про відмову від спадщини. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка.

За життя 19.12.1994 року ОСОБА_3 склав заповіт , який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Тарасівської сільської ради , яким заповів усе своє майно ОСОБА_1 . Житловий будинок належав померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого на підставі рішення виконкому Зіньківської районної ради народних депутатів за № 67 від 28.03.1988 року та пройшло державну реєстрацію у Полтавському БТІ 01.11.1993 року . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коли позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок , то отримав відмову на тій підставі, що житловий будинок з господарськими будівлями що знаходиться під номером АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 зареєстрований як колгоспний двір , членами якого були ОСОБА_3 голова двору , а членами двору ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і у власності голови будинок не був одноособово . Позивач вказує, що а ні він , як член бувшого колгоспного двору , а ні його мати за життя своєї долі у колгоспному дворі не виділяли за життя батька як голови двору , тому даний житловий будинок належав батькові на праві власності увесь в цілому на час смерті , а після його смерті повинен перейти йому як спадкоємцю за заповітом у спадщину , враховуючи той факт , що нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину , тому позивач звернувся до суду з даним позовом та прохав визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування .

Ухвалою судді від 12.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження , підготовче судове засідання призначено на 27.11.2023 року та відкладено на 13.12.2023 рік.

В підготовче судове засідання сторони не з`явились , сторона позивача надали заяву в якій прохали розгляд справи провести за їх відсутності , позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити ( а.с. 79-80) , відповідач по справі в судове засідання не з`явився , представник надав заяву в якій прохав справу розглянути у їх відсутність, а позовні вимоги визнають ( а.с. 94-95) , третя особа ОСОБА_2 також надав у суд заяву про розгляд справи у його відсутність , стосовно задоволення позовних вимог не заперечує. ( а.с. 81)

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. А враховуючи визнання відповідачем позову , суд ухвалив розглянути справу у підготовчому судовому засіданні з винесенням рішення.

Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом - підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено , що позивачем по справі є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 43-44) , його представником є адвокат Дем`янченко С. М. ( а.с. 48-50) , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ( а.с. 4) , відповідно до заповіту складеного 19.12.1994 року ОСОБА_3 та посвідченого секретарем виконавчого комітету Тарасівської сільської ради все своє майно він заповів ОСОБА_1 ( а.с. 5) , житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 01.11.1993 року на підставі рішення виконкому Зіньківської районної ради народних депутатів за № 67 від 28.03.1988 року та пройшло державну реєстрацію у Полтавському БТІ 01.11.1993 року .( а.с. 6 8 ) , на момент смерті ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_1 в такому складі сім`ї ОСОБА_4 дружина , ОСОБА_1 син , ОСОБА_5 невістка , ОСОБА_6 онук та ОСОБА_7 онука ( а.с. 9) , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла - ОСОБА_4 ( а.с. 12) , на час звернення до суду житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 складається із житлового будинку ( літ. А-1) , житловий будинок ( літ. В-1 ) , сарай ( літ. Б) , сарай ( літ. б) , погріб ( літ. б-1) , колодязь ( літ. К) , трубопровід № 3 , огорожа № 4 , ворота огорожі № 5 , рік побудови будинку 1990 ( а.с. 14-21) , ринкова вартість домоволодіння складає 219 880 гривень ( а.с. 23-42) , спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена 21.01.2017 року у приватного нотаріуса Глушенко В.В. за заявою ОСОБА_1 , від прийняття спадщини відмовились ОСОБА_2 -син, та ОСОБА_4 -дружина , нотаріус видав 16.09.2017 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що житловий будинок з господарськими будівлями що знаходиться під номером АДРЕСА_1 в погосподарській книзі № 5 Тарасівської сільської ради Зіньківського району , особовий рахунок № НОМЕР_1 зареєстрований як колгоспний двір , членами якого були ОСОБА_3 голова двору , а членами двору ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і у власності голови не був одноособово ( а.с. 10-11) .

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, то викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору строк (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатною члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку майна двору, вона визначається виходячи з тою майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено , що спірне майно відносилось до бувшого «колгоспного двору» , головою двору був ОСОБА_3 , членами двору були ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за життя було видане свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок 01.11.1993 року , за життя голови двору члени двору не виділяли своєї долі у колгоспному дворі , за життя ОСОБА_3 склав заповіт яким розпорядився після своєї смерті щоб майно перейшло у спадщину ОСОБА_1 , останній прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк , але не зміг отримати спадкові документи на житловий будинок на тій підставі, що правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 який був виданий 01.11.1993 року , видавався як на майно колгоспного двору , і ОСОБА_3 не був одноособовим власником , оскільки були і члени колгоспного двору , це дружина та син.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду і прохав визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в цілому , оскільки він як член бувшого колгоспного двору долі не виділяв , його мати ОСОБА_4 також своєї долі не виділяла та померла , тому на час смерті ОСОБА_3 йому належав увесь будинок, а в порядку спадкування як спадкоємцю за заповітом повинен перейти у спадщину до позивача ОСОБА_1 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК).

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 -753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулює виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. По- господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи в по-господарських книгах визнавались в якості актів органів влади , що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності на особу спадкодавця на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, хоча право власності виникло з підстав, встановлених на дату будівництва записом у по господарській книзі , та у свідоцтві про право особистої власності а враховуючи , що бувший член колгоспного двору ОСОБА_4 та і сам позивач ОСОБА_1 як бувший член двору своєї долі не виділяли за життя спадкодавця , то увесь житловий будинок перейшов йому у спадщину після смерті ОСОБА_3 та позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 82, 89, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 як за спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться за адресоюАДРЕСА_1 та складається із житлового будинку ( літ. А-1) , житловий будинок ( літ. В-1 ) , сарай ( літ. Б) , сарай ( літ. б) , погріб ( літ. б-1) , колодязь ( літ. К) , трубопровід № 3 , огорожа № 4 , ворота огорожі № 5 в порядку спадкування

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області О.В. Ситник