КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/8445/22 Головуючий у суді першої інстанції - Трусова Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3», третя особа: ОСОБА_3 , Київська міська рада, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про внесення змін до технічної документації про земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОК «СДК «Орхідея» про внесення змін до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із кадастровими номерами :96:077:0022, :96:077:0024 у відповідності до схеми фактичного землекористування та відображення фактичного порядку користування, яку мотивували тим, що вони є землекористувачами земельних ділянок з кадастровими номерами :96:077:0024 ( ОСОБА_1 ) та :96:077:0022 ( ОСОБА_2 ), які розташовані у м. Києві в мікрорайоні Осокорки, площа кожної з яких згідно даних Державного земельного кадастру складає 0,0888 га.

Вказували, що ОСОБА_3 є землекористувачем суміжної земельної ділянки із кадастровим номером :96:077:0003, площа якої згідно даних Державного земельного кадастру становить 0,0907 га.

Відомості про земельні ділянки позивачів та третьої особи були внесені до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовленої 01 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_4 за замовленням ОК «СДК «Орхідея-3», а державна реєстрація була здійснена 08 вересня 2021 року ГУ Держгеокадастру у м. Києві.

Позивачі зазначали, що відомості про вищевказані земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру з помилковим відображенням їх площі та меж, оскільки фактично у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,1162 га, а у користуванні ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 0,0878 га, що підтверджується виданими їм членськими квитками ГО «Орхідея» та товариства індивідуальних забудовників «Орхідея», поясненнями сусідів, технічною документацією та висновком експерта, складеним за результатами проведення земельно-технічної експертизи.

Позивачі просили суд зобов`язати ОК «СДК «Орхідея-3» внести зміни до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання належних їм земельних ділянок у відповідності зі схемою фактичного землекористування, згідно якої зовнішні (фактичні) межі землекористування проходять по точках, зазначених у висновку експерта, та відобразити фактичний порядок користування, відповідно якого у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0022 площею 1162 кв.м, межі якої проходять по точках 1-2-3-4-5-6-7-8-38-37-36-35-34-33-32-31-30-21-22-23-24-25-26-27-28-29-1 зі сторонами 5,18м-1,02м-2,34м-3,25м-6,14м-8,21м-1,87м-3,21м-3,04м-2,93м-2,99м-3,01м-5,97м-3,02м-2,93м-3,29м-2,97м-6,06м-14,78м-4,01м-6,26м-6,18м-7,88м-7,43м-9,98м-7,59м-6,18м, а у користуванні ОСОБА_1 - земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0024 площею 878,0 кв.м, межі якої проходять по точках 8-9-10-11-12-13-14-15-1617-18-19-20-21-30-31-32-33-34-35-36-37-38-39-8 зі сторонами 6,29м-4,13м-4,05м-6,12м-9,19м-4,8м-4,9м-9,35м-9,71м-7,73м-11,92м-2,41м-6,06м-2,97м-3,29м-2,93м-3,02м-5,97м-3,01м-2,99м-2,93м-3,04м-3,21м.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОК «СДК «Орхідея-3» судові витрати в сумі по 22 729, 30 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій наголошують, що відомості про земельні ділянки до Державного земельного кадастру були внесені із помилковим відображенням меж усіх трьох земельних ділянок, тобто були внесені відомості до земельного кадастру із межами земельних ділянок, які не відповідають дійсним (фактичним) межам земельних ділянок на місцевості.

Земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0022, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 насправді має площу 0.1162 га. Вказана земельна ділянка у таких конфігураціях та межах перебуває у користуванні із 30 червня 1999 року.

Земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0024, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 насправді має площу 0.0878 га. Вказана земельна ділянка у таких конфігураціях та межах перебуває у користуванні із 30 червня 1999 року.

Зазначені вище площі та межі земельних ділянок із кадастровими номерами :96:077:0022 та :96:077:0024 закріплені у зазначених параметрах користування та меж із 30 червня 1999 року.

Апелянти вказують, що 30 червня 1999 року на обидві їх земельні ділянки були видані членські квитки ГО «ОРХІДЕЯ» №587 та Товариства індивідуальних забудовників «ОРХІДЕЯ» №1163.

15 листопада 2011 року факт користування земельних ділянок позивачами також підтверджується поясненнями сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були надані оперуповноваженим відділу ДСБЕЗ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві при відпрацюванні відповідних заяв про правопорушення.

Додатково межі земельних ділянок позивачів були підтверджені під час оформлення існуючих меж земельних ділянок, що підтверджується актами встановлення існуючих меж земельних ділянок та розписки ОСОБА_7 , яка є землекористувачем суміжної земельної ділянки.

Крім того, факт користування вказаними земельними ділянками саме позивачами підтверджується табличною інформацією кадастрового кварталу №96077.

16 листопада 2013 року на земельні ділянки із кадастровими номерами :96:077:0022 та :96:077:0024 були оформлені членські книги, згідно яких вбачається, що позивачі були користувачами земельних ділянок із площами 0,0912 га та 0,1162 га, а також саме позивач сплачували на адресу відповідача-2 вчасно членські внески.

Проте, апелянти вважають, що вказані доводи не були враховані судом при винесенні рішення про відмову у задоволенні їх позовних вимог.

Крім того, вказують, що судом не враховано висновок експерта №796/11/2021, виготовлений на замовлення позивачів, який підтверджує, що земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0022, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 має площу 0,1162 га, а земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0024, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 насправді має площу 0.0878 га.

Вказаним висновком судового експерта також відображено фактичні межі землекористування позивачів та площу їх ділянок.

Разом з тим, апелянти посилаються на неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 45 458 грн із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.

Враховуючи вказане, апелянти просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі

04 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОК «СДК «Орхідея-3» - Журавель Р.О., відповідно до якого вказує, що 05 серпня 2004 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи - ОК «СДК «Орхідея-3», яке не є правонаступником ГО «Орхідея» та ТІЗ «Орхідея».

В подальшому, з 18 лютого 2021 року з моменту реєстрації прав у обслуговуючого кооперативу виникло право оренди землі та відповідно виготовлені плани та заміри щодо земельних ділянок до вказаної дати є нікчемними, оскільки виконувались без відповідного дозволу органів виконавчої влади і місцевого самоврядування і не затверджувались ні цими органами, ні правлінням кооперативу.

У зв`язку із вказаним, кооператив виступив замовником щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок з подальшим їх поданням до Держгеокадастру для присвоєння кадастрових номерів.

У відзиві відповідач вказує, що 23 квітня 2021 року було отримано згоду Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради на поділ земельної ділянки з кадастровим номером №:96:077:0001 з якої сформовано три земельні ділянки: :96:077:0022, площею 0,0888 га, :96:077:0024, площею 0,0888 га та :96:077:0003, площею 0,0907 га та 08 вересня 2021 року було зареєстровано їх ГУ Держгеокадастру у м. Києві.

Крім того, кооператив вважає, що у апелянтів немає необхідного обсягу прав та обов`язків щодо володіння та користування земельною ділянкою, а надані ними документи належним чином не посвідчують такого факту, оскільки право виникає з моменту державної реєстрації та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, представник ОК «СДК «Орхідея-3» - Журавель Р.О. вважає доводи апеляційної скарги такими, що зводяться до незгоди з рішенням суду, ухваленим не на їхню користь, а доводи щодо неврахування документів зводяться до намагання здійснити їх переоцінку, а тому просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Здійснити розподіл судових витрат.

При апеляційному розгляді справи представник ОК «СДК «Орхідея-3» - Журавель Р.О. та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважають рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просили залишити його без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що у користуванні позивачів перебувають земельні ділянки із кадастровими номерами :96:077:0022 ( ОСОБА_2 ) та :96:077:0024 ( ОСОБА_1 ), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Державного земельного кадастру площа кожної з вказаних земельних ділянок становить 0,0888 га (т. 1 а.с. 13-15, 16-18).

У користуванні третьої особи ОСОБА_3 , який є членом ОК «СДК «Орхідея-3» з 30 червня 2011 року, перебуває суміжна земельна ділянка із кадастровим номером :96:077:0003, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площа якої згідно даних Державного земельного кадастру становить 0,0907 га (т. 1 а.с. 19-21, 182).

За відомостями Державного земельного кадастру вказані земельні ділянки належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, їх цільовим призначенням є колективне садівництво, а державна реєстрація земельних ділянок здійснена 08 вересня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовленої 01 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_4 за замовленням ОК «СДК «Орхідея-3».

Статутом СДК «Орхідея-3» (повна назва - ОК «СДК «Орхідея-3», ідентифікаційний код 33054634) визначено, що його створено на добровільних засадах користувачами земельних ділянок в урочищі Осокорки для задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування, а основною діяльністю (метою діяльності) кооперативу є вирішення земельних, архітектурно-планувальних, правових та інших питань, пов`язаних з використанням і забудовою території кооперативу, а також використання членами кооперативу своїх ділянок (т. 1 а.с. 231-238, 239-244).

Рішенням Київської міської ради від 27 лютого 2020 року № 228/8398 ОК «СДК «Орхідея-3» передано у довгострокову оренду 32 земельні ділянки у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва (т. 1 а.с. 248-250, т. 2 а.с. 1).

З пояснювальної записки до проекту вищевказаного рішення вбачається, що його прийнято за клопотаннями ОК «СДК «Орхідея-3», які були подані ще у 2004 р., а метою його прийняття є забезпечення реалізації встановленого Земельним кодексом України права особи на оформлення права користування (власності) на землю (т. 1 а.с. 244-247).

18 лютого 2021 року між Київською міською радою та ОК «СДК «Орхідея-3» укладено договір оренди земельних ділянок, предметом якого є передання кооперативу в оренду на 10 років 32-х земельних ділянок для ведення колективного садівництва, у тому числі земельної ділянки із кадастровим номером :96:077:0001 площею 2,0285 га (т. 2 а.с. 2-9).

Відомості про право комунальної власності та оренди ОК «СДК «Орхідея-3» щодо земельної ділянки із кадастровим номером :96:077:0001 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 10-11).

У подальшому кооперативом були прийняті рішення про здійснення поділу орендованих земельних ділянок, замовлення у ФОП ОСОБА_4 землевпорядної документації, надання правлінню повноважень на встановлення та погодження меж земельних ділянок шляхом підписання членами кооперативу відповідних схем (т. 2 а.с. 12-14, 18-19, 22-23).

19 лютого 2021 року ОК «СДК «Орхідея-3», виступаючи замовником розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, уклав відповідний договір з ФОП ОСОБА_4 - сертифікованим інженером-землевпорядником (т. 1 а.с. 126-129).

На підставі письмових звернень ОСОБА_3 до правління кооперативу щодо урахування при проведенні інвентаризації земельних ділянок факту примусового зменшення розміру закріпленої за ним земельної ділянки, що відбулося внаслідок тиску з боку ОСОБА_1 та голови правління кооперативу Юрченко Р.М. , було створено комісію з вивчення питань по спірних межах земельних ділянок (т. 1 а.с. 184, 185, 187).

За результатами розгляду вказаного питання, яке здійснювалось шляхом вивчення документів та опитування сусідів, комісія склала висновок, яким рекомендувала правлінню кооперативу залишити без змін межі та розміри спірних земельних ділянок, зазначені у складеній ФОП ОСОБА_4 технічній документації із землеустрою, а саме: ОСОБА_3 - 0,0907 га; ОСОБА_1 - 0,0888 га; ОСОБА_1 - 0,0888 га (т. 1 а.с. 188).

На обґрунтування свого висновку комісія зазначила, що земельні ділянки позивачів не пройшли інвентаризацію належним чином, позивачі не надали до правління кооперативу необхідних документів та не погодили межі земельних ділянок як цього вимагали правління та загальні збори кооперативу, усі виготовлені раніше плани та зроблені заміри є нікчемними, оскільки виконувались без відповідного дозволу органів виконавчої влади і місцевого самоврядування, і не затверджувались ні цими органами, ні правлінням кооперативу.

У подальшому правління та збори уповноважених ОК «СДК «Орхідея-3» прийняли рішення про урахування вищевказаного висновку комісії та затвердження меж усіх земельних ділянок кооперативу в натурі (на місцевості) згідно з наданою ФОП ОСОБА_4 технічною документацією, та за згодою Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) відбувся поділ земельної ділянки із кадастровим номером :96:077:0001, в результаті чого було сформовано нові земельні ділянки, у тому числі земельні ділянки із кадастровими номерами :96:077:0003, :96:077:0022, :96:077:0024 (т. 2 а.с. 22-23, 27-28, 24-26).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що аналіз нормативних положень в їх системній сукупності дає підстави для висновку, що у випадку проведення державної реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації, яка не відповідає вимогам закону та порушує права власника або користувача земельної ділянки, належним і ефективним способом захисту прав такої особи є зобов`язання органу Держгеокадастру скасувати державну реєстрацію відповідної земельної ділянки.

Суд вказав, що внесення змін до технічної документації із землеустрою можливе лише до моменту затвердження проекту землеустрою щодо поділу земельних ділянок в установленому порядку, проте з огляду на завершення процедури формування земельних ділянок, задоволення таких вимог жодним чином не захистить та не відновить суб`єктивне матеріальне право позивачів, на захист якого подано цей позов. Зважаючи на викладене, районний суд виснував, що вимоги позову про зобов`язання внести зміни до технічної документації із землеустрою є явно необґрунтованими і такими, що не відповідають завданням цивільного судочинства. Обрання позивачами неналежного способу захисту порушеного права є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим суд не дає оцінки іншим обставинам, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як передбачено положеннями статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

За приписами частин першої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

За змістом абзацу четвертого частини третьої статті 123 ЗК України у разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність та користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною дванадцятою цієї ж статті рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про землеустрій» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Одним із видів документації із землеустрою є, зокрема технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 30 цього ж Закону передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та Законів України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

З наведених вище норм права вбачається, що сільська, селищна, міська рада у сфері регулювання земельних правовідносин та організації землеустрою може виступати як власник земельної ділянки, який здійснює у встановленому порядку розпорядження землями комунальної власності, у тому числі погоджує межі земельної ділянки суміжним землевласникам або землекористувачам шляхом підписання відповідного акта погодження. З іншої сторони, відповідний орган місцевого самоврядування - міська рада та її виконавчі органи у сфері землеустрою реалізують й публічно-управлінські повноваження, зокрема шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надання погодження цього проекту та його затвердження.

Крім того, згідно статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Так, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Київської міської ради від 27 лютого 2020 року № 228/8398 ОК «СДК «Орхідея-3» передано у довгострокову оренду 32 земельні ділянки у мікрорайоні Осокорки Дарницького району м. Києва для ведення колективного садівництва із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва (т. 1 а.с. 248-250, т. 2 а.с. 1).

18 лютого 2021 року між Київською міською радою та ОК «СДК «Орхідея-3» укладено договір оренди земельних ділянок, предметом якого є передання кооперативу в оренду на 10 років 32-х земельних ділянок для ведення колективного садівництва, у тому числі земельної ділянки із кадастровим номером :96:077:0001 площею 2,0285 га (т. 2 а.с. 2-9).

Таким чином, саме з лютого 2021 року ОК «СДК «Орхідея-3» набуло право оренди на зазначену земельну ділянку.

Разом з тим, позивачами по справі на підтвердження заявлених позовних вимог не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відповідного оформлення документів на земельні ділянки, якими вони користуються.

Так, в порушення вимог статті 118 ЗК України позивачами не було надано, зокрема, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, як вбачається із витягу з Протоколу №54 засідання Правління ОК «СДК «Орхідея-3», зокрема з пункту сім вбачається, що в ході проведеної інвентаризації земельних ділянок на території кооперативу та переобліку членів кооперативу, ОСОБА_1 не пройшов інвентаризацію належним чином та не подав до правління необхідних документів, також не погодив меж земельної ділянки, якою користується ( АДРЕСА_3 ), як цього вимагало правління до 25 березня 2021 року (а.с.187, т.1).

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до Висновку Комісії з вивчення питань по спірних межах земельних ділянок ОК «СДК «Орхідея-3» від 16 квітня 2021 року встановлено, що в ході проведеної інвентаризації земельних ділянок на території кооперативу та переобліку членів кооперативу, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) не пройшли інвентаризацію належним чином та не подали до правління необхідних документів, також не погодили межі земельних ділянок, якими користуються, як цього вимагало правління до 25 березня 2021 року. Вказано, що рішенням зборів уповноважених №13 від 27 лютого 2021 року уповноважено правління кооперативу на встановлення та погодження меж земельних ділянок, у разі неявки та не підписання членами кооперативу відповідних схем по кожному кварталу до 25 березня 2021 року.

У висновку також зазначено, що усі виготовлені раніше плани та зроблені раніше заміри є нікчемними, оскільки виконувалися без відповідного дозволу органів виконавчої влади і місцевого самоврядування і не затверджувалися ні цими органами, ні правлінням кооперативу.

Комісія у вказаному висновку постановили: залишити заміри та межі земельних ділянок, проведені землевпорядною організацією ФОП ОСОБА_4 на території ОК «СДК «Орхідея-3» без змін за наступними адресами: ОСОБА_3 - 0,0907 га; ОСОБА_1 - 0,0888 га; ОСОБА_1 - 0,0888 га (т. 1 а.с. 188).

Згідно витягу з Протоколу №57 засідання Правління ОК «СДК «Орхідея-3», зокрема з пункту п`ять вбачається, що було затверджено встановлені межі усіх земельних ділянок ОК «СДК «Орхідея-3» в натурі (на місцевості), виконані ФОП ОСОБА_4 з урахуванням висновку комісії з вивчення (розгляду) питань по спірних межах земельних ділянок (а.с.189, т.).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи та норми матеріального права, надані позивачами по справі документи, зокрема, копії членським квитки, пояснення сусідів, Акти встановлення існуючих зовнішніх меж, а також висновок експерта №796/11/2021 від 16 листопада 2021 року, не можуть свідчити про належне оформлення позивачами своїх прав як землекористувачів на спірні земельні ділянки, оскільки такими доказами мали б бути технічна документація із землеустрою.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неспівмірності судових витрат, які стягнув суд з позивачів на користь відповідача.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 05.10.2022 № 0510/22 приватне підприємство «Адвокатська контора Дмитра Забавського» прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу ОК «СДК «Орхідея-3» у цій справі, на підставі якого кооператив видав адвокату Журавель Р. О. довіреність на представництво його інтересів в суді (т. 2 а.с. 53-56, 57, 58, 59).

Статтею 5 цього договору сторони погодили, що погодинна ставка адвоката становить 1 600 грн, а час, затрачений спеціалістом виконавця на дорогу в суді та очікування засідання в суді становить 600 грн.

Детальний опис наданих адвокатом правових послуг зазначений у звітах щодо виконаних робіт по договору про надання юридичних послуг № 1 від 05.10.2022 та № 2 від 17.02.2023, відповідно до яких адвокатом Журавель Р. О. надано відповідачу правничу допомогу на загальну суму 45 458,60 грн (т. 2 а.с. 60, 64).

Факт приймання-передачі робіт з надання юридичних послуг та сплати вказаної суми підтверджується актами приймання-здачі виконаних робіт від 28.11.2022 та від 17.02.2023, рахунками на оплату № 281122-2 від 28.11.2022 та № 170223 від 17.02.2023, платіжними інструкціями № 1159 від 29.11.2022 та № 1324 від 17.02.2023 (т. 2 а.с. 61, 62, 63, 65, 66, 67).

Заперечення щодо розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу позивачами не подавались.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, наданими документами та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Так, оскільки відповідачем було надано необхідний пакет документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, а позивачами по справі не було подано заперечень щодо вказаного розміру правової допомогу відповідача, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат у зазначеному розмірі - 45 458 грн.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв