Провадження 2/127/3829/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що позивачка з відповідачем з 19.12.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 15.08.2023 було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка повідомила, що відповідач довгий час майже повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину та не надає матеріальної допомоги для забезпечення необхідних потреб дитини. Позивачка вказала, що домовленості з відповідачем щодо надання матеріальної допомоги (аліментів) на утримання дитини немає. На думку позивачки, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно, так як він має стабільний дохід та зареєстрований як фізична особа - підприємець. Позивачка зазначила, що вона не має змоги забезпечити належний рівень життя сина.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 29.09.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; витребувано докази по справі та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З офіційного веб-сайту Укрпошти, доступ до якого є публічним, вбачається, що поштове відправлення (трекінг відправлення 850) із ухвалою суду від 29.09.2023 та копією позовної заяви із додатками, отримано відповідачем особисто 11.10.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 35)

Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

На виконання вимог ухвали суду від 29.09.2023 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області надано суду витребуванні докази по справі відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період 2022-2023 роки (одержано судом 10.10.2023).

У строк, визначений судом ухвалою суду від 29.09.2023, від адвоката відповідача надійшов відзив на позов із зазначенням про часткове визнання позовних вимог. Адвокат відповідача зазначила, що твердження позивачки про те, що відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини не відповідають дійсності, адже відповідач реалізовує свій обов`язок щодо утримання дитини, а саме: купує необхідні для дитини речі, засоби гігієни, продукти та іграшки, а також перераховує кошти позивачці. Крім того, на думку відповідача, позивачкою необґрунтовано та не доведено належними доказами визначений нею розмір аліментів в сумі 10 000, 00 гривень. Адвокат відповідача зазначила, що твердження позивачки про те, що відповідач працює за трудовою угодою, не відповідають дійсності. Відповідач дійсно зареєстрований підприємцем, однак після початку повномасштабного вторгнення росії до України, його діяльність різко зменшилася, а станом на 2023 рік взагалі не здійснюється. Орієнтований щомісячний дохід відповідача становить близько 10 000, 00 гривень на місяць. При цьому, відповідач здійснює плату за своє навчання у Вінницькому національному аграрному університеті (денна, контрактна форма), сплачує комунальні послуги за житло, а також допомагає своїм батькам. Тому, сума аліментів в розмірі 10 000, 00 гривень на місяць є непосильною для відповідача. Адвокат відповідача зазначила, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3 000, 00 гривень. Також адвокат відповідача просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивачка отримала вищевказаний відзив 28.10.2023 особисто, однак відповідь на відзив у строк визначений ухвалою суду від 29.09.2023, не надано. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2023 у справі № 127/15010/23, яке набрало законної сили 15.09.2023, шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 19.12.2020, розірвано, що підтверджується відомостями з ЄДРСР. (а.с. 14-16)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.02.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 393. (а.с. 12)

Згідно довідки № 239, виданої 02.06.2023 головою квартального комітету «Ясний», ОСОБА_1 , 2000 року народження, та ОСОБА_3 , 2022 року народження, проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 13)

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічним, відповідач з 22.11.2019 зареєстрований як фізична особа - підприємець. Дана обставина визнається й відповідачем, про що зазначено його адвокатом у відзиві.

З інформації, наданої Головним управлінням державної податкової служби у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2023, дохід ОСОБА_2 за 2022 рік складає 474 061, 00 гривень, водночас сума річного доходу відповідача, задекларованого ним в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік, становить 4 591 647, 00 гривень; за 1-й квартал 2023 року дохід відповідача станом на 04.10.2023 становить 176, 00 гривень. (а.с. 33)

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2333 від 14.09.2023 визначено способи участі ОСОБА_2 за його заявою у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні із нею. (а.с. 44)

ОСОБА_2 з 01.09.2023 є студентомВінницького національного аграрного університету (денна форма навчання). (а.с. 46) 15.08.2023 відповідачем сплачено за своє навчання в університеті 12 500, 00 гривень. (а.с. 45 зв.)

Із додатку № 1 до довідки, виданої 12.10.2023 АТ КБ «ПриватБанк», вбачається здійснення відповідачем за період з 01.01.2023 до 03.10.2023 оплати за комунальні послуги.

На підтвердження здійснення відповідачем витрат на утримання дитини ним надано довідки з банку та фіскальні чеки. (а.с. 47-47зв., 50-51 зв.)

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів з її батька саме в твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачкою разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду, крім клопотання позивачки поданого разом із позовом, сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 29.09.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені позивачкою в позовній заяві і відповідачем у відзиві, а також докази надані разом із заявами по суті.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2020, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2023 у справі № 127/15010/23, було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю позивачкою по справі.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Судом прийнято до уваги, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 22.11.2019, однак з 01.01.2023 (протягом 1-го і другого кварталів 2023 року) стабільного доходу не має. Як вбачається з інформації, наданої Головним управлінням державної податкової служби у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2023, дохід відповідача за 1-й квартал 2023 року станом на 04.10.2023 становить 176, 00 гривень. При цьому судом враховано, що інформація про доходи за останній звітній період в органах ДФС станом на дату надання витребуваної інформації відсутня, оскільки така інформація надається через 50 днів після закінчення звітного періоду.

При встановленні розміру доходу відповідача судом прийнято до уваги, що у Державному реєстрі, який формується з інформації, що надходить від усіх територіальних органів ДФС та від інших державних органів відповідно до законодавства, забезпечується єдиний державний облік фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються ПК та іншими нормативно-правовими актами України.

Інформація щодо одержання відповідачем у 2023 році іншого доходу відсутня.

Водночас, судом прийнято до уваги, що на матеріальний стан відповідача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Сторонами по справі не повідомлено суду про матеріальне становище дитини та її стан здоров`я.

Судом встановлено, що відповідач за період з 05.05.2023 до 09.10.2023 здійснив перекази на ім`я позивачки грошових коштів на суму 1 722, 00 гривень без зазначення призначення платежів, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2023. Кошти в сумі 2 573, 60 гривень, перераховані ім`я позивачки відповідачем 09.10.2023, є відшкодуванням сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу адвоката. (а.с. 47-47зв.) Тому належні докази, які б вказували на те, що перераховані відповідачем кошти на ім`я позивачки за період з 05.05.2023 до 09.10.2023, є коштами, призначеними на утримання дитини, відсутні.

Крім того слід врахувати, що в разі відсутності між батьками домовленості про розмір аліментів, добровільна сплата коштів на утримання дитини у визначеному особисто відповідачем розмірі, не є підставою для відмови в стягненні аліментів.

Надані відповідачем фіскальні чеки на придбання речей для дитини від 12.06.2023, від 16.06.2023, від 02.07.2023, від 09.07.2023, від 21.07.2023, від 07.10.2023 (а.с. 50-50зв.) не можуть свідчити про належне й необхідне утримання дитини відповідачем. Фіскальні чеки від 09.07.2023, від 21.07.2023 та від 23.06.3023 не свідчать про придбання вказаних у них товарів саме для дитини. (а.с. 50-50зв. (фіскальні чеки на а.с. 51-51зв. дублюють фіскальні чеки на а.с. 50-50зв.) Крім того, такі витрати не стосуються предмета доказування та не впливають на обов`язок батька утримувати свою дитину.

Щодо посилань адвоката відповідача на те, що на утриманні відповідача перебувають його батьки, то такі обставини жодними належними й допустимими доказами не підтверджено.

Позивачкою повідомлено суду, що відповідач не має інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідачем дані твердження позивачки не спростовувались.

Щодо несення відповідачем витрат на оплату комунальних послуг, то суд зауважує, що й позивачка, яка проживає разом із малолітньою дитиною, зобов`язана їх сплачувати за своїм місцем проживання, а тому також несе відповідні витрати.

Утримання дитини є обов`язком батьків, а не правом. Зважаючи на звернення до суду позивачкиіз даним позовом, право на що гарантоване Конституцією України, вбачається спір між батьками щодо розміру аліментів необхідних на утримання їх спільної дитини.

При цьому судом прийнято до уваги, що прожитковий мінімум на дитину до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01.01.2023 становить 2 272, 00 гривень.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Позивачкою не надано жодних доказів, які вказували б на необхідність і можливість стягнення аліментів з відповідача саме у визначеному нею розмірі.

Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для її життя. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно, судом не встановлено.

Отже суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові, відповідачем у відзиві та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 3 000, 00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією його прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 322, 08 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30, 00 %).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 20.09.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Часник О.Д. було укладено договір про надання правової допомоги № 10, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 17, 21)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Часник О.Д. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 294, виданого 19.12.2003.

На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору суду надано детальний розрахунок (попередній) судових витрат по справі від 25.09.2023, згідно якого вартість наданих адвокатом позивачці послуг становить 1 500, 00 гривень. (а.с. 19)

На виконання умов договору про надання правової допомоги № 10 від 20.09.2023 позивачкою було сплачено гонорар адвокату в сумі 1 500, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.09.2023. (а.с. 18)

Також судом встановлено укладення 12.10.2023 договору про надання правничої допомоги № LE-81 між ОСОБА_2 та адвокатом Грушко Ж.В., на підставі якого було видано ордер (а.с. 38)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Грушко Ж.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000370, виданого 28.08.2020.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги № LE-81 від 12.10.2023 відповідачем було сплачено гонорар адвокату в сумі 6 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.10.2023. (а.с. 52)

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом встановлено, що договором про надання правової допомоги № 10 від 20.09.2023 та договором про надання правничої допомоги № LE-81 від 12.10.2023 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорарів, які є фіксованими.

Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним.

Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Матеріали справи не містять клопотань відповідача та/або його адвоката, а також позивачки та/або її адвоката про зменшення витрат позивачки/відповідача, відповідно, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідача в розмірі 6 000, 00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на те, що справа є незначної складності, а її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, оцінка дій адвоката відповідача, як то вбачається з матеріалів справи, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення значного обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складеного процесуального документа - відзиву не є занадто значними.

При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у заявленій відповідачем сумі (6 000, 00 гривень) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який є співмірним у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, становить 1 500, 00 гривень, який і підлягає розподілу між сторонами.

Також судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500, 00 гривень, які є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат позивачки на правничу допомогу, судом не встановлено.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позовних вимог та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивачки та з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 450, 00 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30, 00 %). Решту витрат слід залишити за сторонами.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку про звільнення сторін по справі від обов`язку сплачувати одна одній витрати на професійну правничу допомогу.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ч. 2 ст. 184, ч. 1 ст. 191 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ст.ст. 278, 279, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 25.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 322 (триста двадцять дві) гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 450 (чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 450 (чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати один одному витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

Рішення суду складено 13.12.2023.

Суддя: