Справа № 154/3526/20 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/1130/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача. - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області, Володимирської районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну частку (пай), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що вона вважається такою, що прийняла усю спадщину з дати її відкриття, оскільки у її володінні перебували і перебувають правовстановлюючі документи на нерухоме майно, ощадні книжки, а тому в силу вказаних обставин має право на спадкування за законом права на земельну частку (пай), що належав спадкодавцю, відповідно до норм ЦК УРСР (1963 року).

В грудні 2019 року їй стало відомо, що згідно з списком працівників сільськогосподарського підприємства «Україна» на одержання земельного паю, затвердженого рішенням сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району від 28 листопада 1995 року № 5/3, ОСОБА_5 отримала за життя право на одержання земельної частки (паю). Таке право було підтверджено сертифікатом серії ВЛ № 006918 від 15 липня 1996 року та архівним витягом з рішення сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району від 28 листопада 1995 року № 5/3.

15 липня 1996 року на підставі рішення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області № 190 від 08 липня 1996 року на ім`я ОСОБА_5 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 006918

Під час оформлення документів у органах нотаріату їй стало відомо, що невідомі особи самовільно внесли записи в сертифікат серії ВЛ № 006918 від 15 липня 1996 року про передачу належної ОСОБА_5 земельної частки ОСОБА_6 , яка не належить до кола спадкоємців ні за заповітом, ні за законом. У зазначеному сертифікаті закреслено по батькові і зазначено замість ОСОБА_7 , що не відповідає спискам затвердженим рішенням сесії Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 28 листопада 1995 року № 5/3.

Такими незаконними діями невідомих осіб її, як єдиного спадкоємця ОСОБА_5 , позбавлено можливості отримати свідоцтво про право власності на земельну частку (пай).

Чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до дати відкриття спадщини, а її син ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , інших спадкоємців немає, тому вона є єдиним спадкоємцем за законом.

Після смерті ОСОБА_6 , прізвище якої була самовільно внесено у сертифікат, право власності на земельну частку в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_9 , а після його смерті - до відповідача ОСОБА_3 .

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 збільшивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 травня 2000 року серії АВК № 34090, видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області на ім`я ОСОБА_6 щодо сертифіката на земельну частку (пай) серії ВЛ № 006918 від 15 липня 1996 року; свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМА № 226020 щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 (рілля) площею 2,37 га, земельної ділянки № НОМЕР_2 (багаторічні насадження) площею 2,40 га, земельної ділянки № НОМЕР_3 (кормові) площею 1,33 га, видані ОСОБА_9 18 жовтня 2008 року Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2012 року, видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області відповідачу ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 0,3000 га з кадастровим номером :04:001:0800; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2012 року, видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області відповідачу ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 1,3300 га з кадастровим номером 0:05:001:0434; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2012 року, видане Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою Волинської області ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 2,3700 га з кадастровим номером :04:001:0799, визнати за нею як спадкоємцем за законом ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,0263 га з кадастровим номером :04:001:0800, земельну ділянку площею 1,3301 га з кадастровим номером 0:05:001:0434, земельну ділянку площею 2,3693 га з кадастровим номером :04:001:0799, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є бабою позивача по справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_4 , копією довідки Відділу РАЦСу від 09 листопада 2004 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_5 (а.с.69, 70, 73, том 2).

ОСОБА_11 відповідно до наведених документів є батьком позивача ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 21 червня 2000 року (а.с.12, том 1).

Згідно із копією заповіту, посвідченого заступником Устилузького міського голови Володимир-Волинського району Волинської області 03 червня 1999 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у с. Залужжя Володимир-Волинського району Волинської області (а.с.11, том 1).

Судом також встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 липня 2008 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с.24, 25, том 1)

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відносини спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 регулюються положеннями ЦК УРСР (1963 року), оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року і як стверджує позивач, вона фактично прийняла спадщину до 01 січня 2004 року, вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном.

Частиною 1 ст. 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Частиною 1 ст. 537 ЦК УРСР передбачено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Положеннями ЦК УРСР передбачено дві черги спадкування за законом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що онуки спадкодавця спадкують спадкове майно (частину) лише у випадку, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем.

Як встановлено судом першої інстанції, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 був живий та живий і наданий час її син ОСОБА_11 , який відповідно до ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем за законом майна ОСОБА_5 , а тому позивач, як онука ОСОБА_5 , не входить до кола спадкоємців за законом і немає права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 81 ЦПК України не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому чим суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що протягом строку встановленого ст.549 ЦК УРСР спадщину не було прийнято батьком позивача, а тому до правовідносин, що склалися застосовуються правила книги шостої ЦК України (в редакції 2003 року) і відповідно позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги не заслуговують на увагу, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР (в редакції 1963 року) з врахуванням того, що спадщина відкрилась після смерті спадкодавця 21 червня 2000 року. Разом з тим, обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що відносини спадкування після смерті ОСОБА_5 регулюються правилами ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року і вона прийняла спадщину відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Безпідставними є покликання представника позивача в апеляційній скарзі, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), оскільки положення цього пункту застосовуються до спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, але строк її прийняття не закінчився до цієї дати. В справі, яка переглядаються строк прийняття спадщини закінчився задовго до 01 січня 2004 року (21 грудня 2000 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_11 (син спадкодавця) не вчинив жодних дій, що свідчать про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що відмовився від спадщини внаслідок чого позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини та протягом строку на її прийняття) онуки не відносяться ні до першої, ні до другої черги спадкування за законом.

Отже, наведені представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: