Справа № 199/4859/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Атол», про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Атол», про стягнення боргу за договором позики №18/02-01 від 18.02.2022 року у розмірі 950000,00 гривень.

Одночасно з позовною заявою, з дотриманням порядку, встановленого п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо відчуження вказаного майна, а саме:

- житлового приміщення РПВН 101 (кімната у гуртожитку) АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., реєстровий №1313.

- 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 (РВПН 13988259), що належить ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право на власність, виданого Павлоградським жилвідділом 28.02.2006 року;

- автомобіль марки Renault модель Kangoо, 2013 року випуску, білого кольору, № шасі, кузова, рами - НОМЕР_1 , тип транспортного засобу - спеціалізований вантажний - спеціалізований фургон малотонажний-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 01.11.2019 року ТСЦ 1242.

Згідно ч. ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" від 22.12.2006 N 9).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та позовної заяви слідує, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання умов договору позики №18/02-01 від 18.02.2022 року у розмірі 950000,00 гривень, у зв`язку з чим представник позивача вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, позивачем в рахунок доведення пред`явлених вимог заяви про забезпечення позову, суду не надано відомостей щодо вартості майна, належного ОСОБА_2 , не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та доцільність застосування саме вказаного виду забезпечення позову.

Посилання позивача на існування ризику відчуження відповідачем майна за відсутності доказів, які б свідчили про реальність його намірів та ймовірність вчинення дій, що ускладнюють виконання рішення суду на майбутнє є припущеннями, на яких, у силу ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватись доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів для визначення співмірності заходу забезпечення позову змісту заявлених вимог та існування реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому наявні підстави для залишення заяви без задоволення.

Керуючись ст. ст.2, 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Атол», про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя