ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4239/23 Справа № 204/3473/22 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2022 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 28 грудня 2007 року укладено кредитний договір №DNUHAA00000329 відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 7879,92 доларів США на термін до 25 грудня 2009 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DNUHAA00000329 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки. Станом на 12 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 32819,15 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 4264,33 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 495,33 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 135,52 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 27923,97 доларів США.

АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №DNUHAA00000329 від 28.12.2007 року у розмірі 32819,15 доларів США, що за курсом 27,50 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 січня 2022 року складає 902526,62 грн станом на 12 січня 2022 року, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 4264,33 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 495,33 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 135,52 доларів США, заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 27923,97 доларів США.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов; стягнути судові витрати.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року, витрати покласти на позивача.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року, витрати покласти на позивача.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNUHAA00000329, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 28 грудня 2007 року по 25 грудня 2009 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 7879,92 доларів США на наступні цілі: 6300 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року, договором особистого страхування №DNUHLK00000329 від 28 грудня 2007 року на строк до 27 грудня 2008 року у сумі 482,39 доларів США, на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 126 доларів США, та у розмірі 964,79 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,19% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) повинно було здійснюватися щомісяця починаючи через місяць в період сплати, за який приймається період з «24» по «28» число кожного місяця, а саме позичальник повинен був надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 343,26 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с.10-12).

Відповідно до п.7.4. даного договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 28 грудня 2007 року укладено договір поруки №DNUHAA00000329, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 28 грудня 2007 року №DNUHAA00000329, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4) (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим, за наданим позивачем розрахунком, станом на 12 січня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 32819,15 доларів США, що еквівалентно 902526,62 грн (а.с.5-6), у тому числі:

- заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 4264,33 доларів США, що еквівалентно 117269,08 грн;

- заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом у розмірі 495,33 доларів США, що еквівалентно 13621,58 грн;

-заборгованість по комісії у розмірі 135,52 доларів США, що еквівалентно 3726,80 грн;

- пеня у розмірі 27923,97 доларів США, що еквівалентно 767909,18 грн.

Останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 згідно наданого банком розрахунку був здійснений 11 листопада 2008 року (а.с.5).

24 січня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідачів повідомлення від 18 січня 2022 року з вимогою про погашення простроченої заборгованості (а.с.7-9).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 судом першої інстанції враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, а саме пунктом 12 договору поруки №DNUHAA00000329 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.13).

Водночас умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо порука припинилася, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.7.1. Договору.

У п.7.1. вказаного кредитного договору строк виконання основного зобов`язання чітко визначений грошові кошти надаються на строк з 28 грудня 2007 року по 25 грудня 2009 року включно, таким чином строк повного погашення кредиту є 25 грудня 2009 року.

За таких обставин у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 25 грудня 2009 року і протягом наступних п`яти років.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оскільки банк звернувся до поручителя з позовом лише у червні 2022 року, тобто із пропуском зазначеного в договорі поруки строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 судом першої інстанції враховано наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п.1.1. кредитного договору №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року, Банк зобов`язався надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.2.7. даного договору.

Відповідно до п.4.4. кредитного договору №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань передбачено п.п.4.1, 4.2, 4.3, здійснюються протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно бути виконане позичальником.

Пункт 4.5. кредитного договору №DNUHAA00000329 від 28 грудня 2007 року визначає, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Як вже було зазначено, пунктом 7.1. передбачено, що Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 28 грудня 2007 року по 25 грудня 2009 року включно.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 ст. 254 ЦК України).

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно чч. 1-2 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

В силу вимог ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 267 ЦК України встановлює наслідки спливу позовної давності. Згідно ч.1 вказаної статті особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Таким чином, строк виконання зобов`язання встановлюється щомісячними платежами і завершувався 25 грудня 2009 року. Але при тому, що сторони досягли згоди щодо встановлення строку позовної давності за цим договором у 5 років, строк пред`явлення вимоги до останнього платежу сплив 25 грудня 2014 року.

До відзивів на позовну заяву відповідачі додали також заяви про застосування строків позовної давності.

Заперечення представника позивача стосовно того, що термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань, не ґрунтуються на нормах ЦК України.

Судом першої інстанції також враховано, що останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 був здійснений 11 листопада 2008 року, тобто з 11 листопада 2008 року відповідачем ОСОБА_1 не здійснено жодного платежу, та позивач не міг не знати, що відповідач з 11 листопада 2008 року почав порушувати умови кредитного договору і відповідно права банку.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, оскільки відсутні поважні причини пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що банком не пропущено строк позовної давності, так як відповідачем здійснено платіж у 2017, 2018, 2019 роках, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки обставини внесення особисто ОСОБА_1 (її уповноваженим представником) коштів на оплату зобов`язань за кредитом у 2017, 2018, 2019 роках розміром 100-105-130 грн та визнану цим платежем частину зобов`язань (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) за кредитом із належних та допустимих доказів у справі судом не встановлено.

За таких обставин переривання позовної давності визнанням позичальником частини боргу не відбулося.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03м червня 2020 року у справі №569/13606/17.

Строк виконання зобов`язання встановлюється щомісячними платежами і завершувався 25 грудня 2009 року. Але при тому, що сторони досягли згоди щодо встановлення строку позовної давності за цим договором у 5 років, строк пред`явлення вимоги до останнього платежу сплив 25 грудня 2014 року, а банк звернувся до суду в червні 2022 року.

Висновок суду першої інстанції щодо спливу позовної давності за вимогами банку про стягнення платежів, нарахованих після кінцевого строку кредитування, не має наслідком неправильне вирішення спору, а тому колегія суддів залишає оскаржуване рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що порука не припинена, колегія суддів вважає помилковими, оскільки у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з 25 грудня 2009 року і протягом наступних п`яти років, але банк звернувся до поручителя з позовом лише у червні 2022 року, тобто із пропуском зазначеного в договорі поруки строку.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 761/19619/14-ц (провадження № 61-17508св19).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова