Провадження № 2/638/812/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Цвіра Д.М.,

секретаря Зінченко А.С.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив вважати припиненим договір іпотеки, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 28.07.2006 року № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 , судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2012 року про затвердження мирової угоди від 12.06.2012 року. Попереднім власником спірної квартири була ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. 28.07.2006 року, реєстровий № 2845. 28.07.2006 року між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 58690 швейцарських франків, в забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором остання передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнута заборгованість в сумі 478840,77 грн. В 2010 році ФОП ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Харківської області із заявою про визнання її банкрутом та постановою суду від 23.12.2010 року № Б-50/224-10 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 23.03.2011 року на товарній біржі "Правопорядок" відбулись відкриті торги, відповідно до протоколу № 6 від 23.03.2011 року переможцем аукціону з продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано ОСОБА_4 25.05.2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстровий № 290. На протязі тривалого часу ОСОБА_3 оскаржувала результати відкритих торгів та договори купівлі - продажу спірної квартири. В березні 2012 року ФОП ОСОБА_3 звернулася до Харківського господарського суду з позовною заявою про визнання недійсними результатів прилюдних торгів на Товарній біржі "Правопорядок", визнання недійсними договорів купівлі - продажу майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1 . Рішенням господарського суду Харківської області позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2012 року, рішення господарського суду Харківської області скасовано в частині визнання договорів купівлі - продажу недійсними, а Постановою Вищого Господарського суду України від 04.10.2012 року рішення господарського суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду в частині визнання недійсним договорів купівлі - продажу скасовано та по справі в цій частині прийняте нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. Після цього в 2012 році ОСОБА_3 звернулася з аналогічним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова, під час розгляду справи АТ "УкрСиббанк" звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між арбітражним керуючим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 25.05.2011 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , задоволені позовні вимоги АТ "УкрСиббанк", визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.05.2011 року (справа № 2011/14733/2012). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. В 2016 році ОСОБА_6 знову звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребування вказаної квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без розгляду (справа № 638/3047/16-ц). Під час розгляду вказаної справи йому стало відомо про існування виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на користь АТ "УкрСиббанк" в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.07.2006 року, боржником за цим виконавчим провадженням є позивач у справі як власник спірної квартири. Станом на червень 2021 року відомості про квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі іпотек відсутні, крім того АТ "УкрСиббарнк" вже отримав грошові кошти за реалізацію спірної квратири в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, вважає, що порушені його права як власника спірної квартири та він є добросовісним її набувачем, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа: ОСОБА_2 , про визнання договору припиненим, надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 638/10708/21, визначено проводити її розгляду за правила загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

02.12.2021 року до суду надійшов відзив Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на позов ОСОБА_1 про припинення договору іпотеки, відповідно до якого представник відповідача просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, а у разу відхилення клопотання про закриття провадження у справі, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, вказавши про наступне. На думку представника відповідача, звертаючись з позовною заявою, позивач фактично просить суд переглянути та змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.10.2015 року по справі № 2011/7056/12, в якій встановлено право іпотекодержателя АТ "УкрСиббанк" на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та звернуто стягнення. Рішення суду від 20.10.2015 року по справі № 2011/7056/12 на даний час перебуває на стадії примусового виконання, що здійснюється приватним виконавцем Харківського округу Бабенко Д.А. у виконавчому провадженні № 60175816, що відкрито 27.09.2019 року. Вказав, що позивачем не надано копію рішення суду у справі № 2011/7056/12, яким на думку представника відповідача спростовуються позовні вимоги ОСОБА_1 та встановлено наступне: невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором; дійсність іпотеки АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 27.08.2006 року; відповідальність нового власника квартири ОСОБА_7 ( ОСОБА_1 ) перед АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 27.08.2006 року. Також, представник відповідача вказує про те, що спірна квартира не є власністю позивача, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року у справі № 2011/14733/2012 визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 25.05.2011 року між ліквідатором ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Вважає, що недійсність договору купівлі - продажу, за яким ОСОБА_4 придбала квартиру, подальший продаж цієї квартири ОСОБА_7 не створює юридичних наслідків, а отже реєстрація прав власності на квратиру за ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню. У позивача не могло виникнути та не виникло прав власника на майно, оскільки такі права збережені за ОСОБА_3 , а тому вважають безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про порушення права як власника, оскільки право власності не виникло та не могло виникнути внаслідок вчинення дій за недійсним правочином. Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі, представник відповідача вказав про відсутність у ОСОБА_1 прав на спірне майно, позовні вимоги останнього є безпідставними та такими, що не підлягають захисту в суді, а провадження відповідно підлягає закриттю.

17.02.2022 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив вважати припиненим договір іпотеки, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 28.07.2006 року реєстровий № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 ; вважати припиненим право іпотеки АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 28.07.2006 року, реєстровий № 2866 на квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві власності позивачу у справі; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ "УкрСиббанк" про закриття провадження у справі.

23.05.2023 року постановлено ухвалу про повернення до стадії підготовчого судового засідання у справі.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Прокопенко Ю.О. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача АТ "УкрСиббанк" та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду, достатність часу для реалізації права на подачу доказів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2012 року про затвердження мирової угоди (справа № 2011/9540/2012).

28.07.2006 року між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 58690 швейцарських франків.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_3 передала банку в іпотеку нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1 , за договором іпотеки від 28.07.2006 року, реєстровий № 2866.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" стягнута заборгованість в сумі 61010,63 швейцарських франків, що еквівалентно 478 840,77 грн.

Постановою господарського суду Харківської області № Б-50/224-10 від 23.12.2010 року ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2011 зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, справу припинено.

25.05.2011 року по результатах аукціону, між ліквідатором ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., реєстровий № 290.

18.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., реєстровий № 744.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено мирову угоду по цивільній справі № 2011/9540/2012, затверджену ухвалою суду від 12.06.2012 року, на підставі якої позивач набув право власності на спірну квартиру.

Постановою Вищого Господарського суду України від 04.10.2012 року у справі № 5023/1143/12 відмовлено у задоволенні вимог Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до товарної біржі "Правопорядок" про визнання недійсними результатів відкритих торгів на товарній біржі "Правопорядок" з продажу двокімнатної квартир и № 5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року у справі № 2011/14733/2012 залишені без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 до арбітражного керуючого Оскаленко Д.П., ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , треті особи: філія "Слобожанське РУ" АТ "Банк Фінанси та кредит", ПАТ "УкрСиббанк", ПАТ "ОТП Банк", реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним укладеного на торгах договору в тому числі продажу квартири АДРЕСА_1 , застосування наслідків недійсності правочинів, визнання іншого речового права (іпотеки), яке існувало до укладення договорів. Задоволено позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договору купівлі - продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25.05.2011 року між ліквідатором Оскаленко Д.П. та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем О.І. за реєстровим № 290.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2013 року залишено без змін.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року у справі № 2011/7056/12 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , задовольнивши вимоги АТ "УкрСиббанк" в межах суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.07.2006 року, а саме 87 266 швейцарських франків 14 сант., пені в сумі 82 624,10 грн. та витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2823 грн. на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на пiдставi оцінки, проведеної суб`єктом оцiночної дiяльностi на стадiї оцiнки майна пiд час проведення виконавчих дiй.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.04.2015 року скасовано рішення суду першої інстанції від 26.01.2015 року у справі № 2011/7056/12, у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 28.04.2015 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 року залишено в силі.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання (статі 15, 16 ЦК України).

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 4 Закону Українивід 14 травня 1992 року № 2343-ХП «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХП), у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_3 , було передбачено чотири судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності), ліквідаційна процедура. Кожна з цих процедур вводилася окремим судовим рішенням, зокрема, ліквідаційна процедура - постановою про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 48 Закону №2343-ХІІ у зазначеній редакції з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян.

Постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на майно громадянина-підприємця направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута.

Продажу підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом.

У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди.

У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором. Кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом.

Отже, постанова суду про визнання боржника банкрутом є за своєю правовою природою судовим рішенням, якою вводиться одна із судових процедур у справі про банкрутство (ліквідаційна), призначається ліквідатор боржника, до якого переходять повноваження органу управління майном боржника, за необхідності визначаються інші організаційно-розпорядчі процедури щодо майна боржника.

Згідно з частиною першою статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 30 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_8 ) після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 2343-ХІІ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2343-ХІІ майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) іпотека припиняється у разі, зокрема реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Водночас Законом України «Про іпотеку», зокрема його розділом V «Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки», регулюється лише звернення стягнення на предмет іпотеки за ініціативою іпотекодержателя. Так, статтею 39 указаного Закону регулюється реалізація предмета іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова суду про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури не є судовим рішенням про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Така постанова не визначає порядку та особливостей продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі. Вони визначаються положеннями Закону № 2343-ХІІ.

Отже, Законом № 2343-ХІІ передбачена реалізація предмета іпотеки незалежно від наявності чи відсутності судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому в межах ліквідаційної процедури застосовуються правила, передбачені зазначеним законом, а не Законом України «Про іпотеку».

За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом № 2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20).

Представник відповідача у відзиві посилається на те, що право банку на предмет іпотеки відновилося після скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом.

Вирішуючи питання наслідків скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), зазначила таке: скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення; виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Отже, з урахуванням того, що нерухоме майно, що перебувало в іпотеці, реалізоване на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стала переможцем торгів та на момент придбання спірного нерухомого майна відомості щодо іпотеки у відповідному реєстрі були відсутні, наступні власники набували право власності на спірне майно на підставі нотаріально посвідчених правочинів, ухвали суду про затвердження мирової угоди, що не визнані недійсними та не скасовані у визначений законом спосіб, відповідач не надав доказів недобросовісності набувачів майна, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

На час придбання ОСОБА_4 спірного майна у реєстрі були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень. Відповідач не довів недобросовісності набувача спірного майна.

Тому на наступних набувачів спірного майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» не поширюється та не вимагається згода від банку на відчуження спірного майна.

Суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що спірна квартира не є власністю позивача, оскільки у цій справі встановлено, що спірне майно було реалізовано на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП ОСОБА_3 , де набувач майна ОСОБА_4 стала переможцем торгів, а судове рішення у справі про банкрутство скасоване вже після реалізації спірного майна на аукціоні.

Твердження про збереження чинності іпотеки за банком, після скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом, не відповідає висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17.

Враховуючи викладене, а також те, що заперечення представника відповідача не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - сума сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.16,317,321,575 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83,95, 141, 263-264, 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" (, адреса: м. Харків, вул. Свободи, 10), третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ), про визнання договору припиненим, - задовольнити.

Вважати припиненим договір іпотеки, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 28.07.2006 року реєстровий № 2866 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 .

Вважати припиненим право іпотеки АТ "УкрСиббанк" за договором іпотеки від 28.07.2006 року, реєстровий № 2866 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий: