Провадження № 2-п/357/26/23
У Х В А Л А

іменем України

12 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Мартиненко Є. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войцехівського Олександра Володимировича про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 357/12083/22, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний Суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войцехівського Олександра Володимировича про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 357/12083/22 від 19.04.2023 року, яким частково задоволено позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто на його користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 36 376,02 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 гривень, загалом 38 368,42 гривень з огляду на наступне.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2023 у справі №357/12083/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було відкладено на 19.04.2023.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідач скористалась зазначеним процесуальним правом та брала участь у судовому процесі через уповноваженого на те представника.

В той же час, представник відповідача не зміг прийняти участь у справі, оскільки він є представником учасника справи № 910/2721/23, розгляд якої було призначено на 19.04.2023 об 15:00 годині у Господарському суді міста Києва .

Оскільки Білоцерківський міськрайонний суд Київської області не повідомляв учасника справи про залишення без розгляду поданого відповідачем відзиву, заяв, клопотань, то в останньої були правомірні очікування на їх прийняття та розгляд.

Свої заперечення проти вимог позивача обгрунтовує тим, що 03.01.2022 о 04 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки MITSUBISHI COLT, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху в Київській області, Білоцерківському район, с. Матюші, по вул. Я. Мудрого, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху (перешкоди) не вжила, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу для безпечного об`їзду перешкоди та допустила зіткнення з перешкодою (металеві ворота, паркан, прибудова та дерева), в результаті чого завдано матеріальні збитки та транспортний засіб отримав механічні пошкодження, внаслідок порушення вимог пунктів 2.36, 12.1, 12.3 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022 у справі №357/505/22 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

Деліктні зобов`язання є недоговірними, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювана шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду.

Однією з підстав виникнення зобов`язань є заподіяння шкоди іншій особі. Сам факт завдання шкоди особі або майну, незалежно від того, у сфері яких відносин її було заподіяно, визнається протиправним, якщо особа, котра завдала шкоду, не доведе, що діяла правомірно.

Таким чином, при розгляді даної справи маємо керуватись статтями 22, 23 параграфом 1 Глави 82 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Згідно з нормами статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При визначенні розміру майнової шкоди слід враховувати розмір такої шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілих осіб. Під шкодою, що має бути відшкодована, слід розуміти втрату або зменшення блага потерпілих осіб внаслідок порушення їхніх прав або втрату нематеріальних благ (життя, здоров`я тощо).

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Традиційно завдана шкода відшкодовується двома способами: натуральним (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодуванням завданих збитків. Тобто збитки є одним із способі відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого; «шкода» є родовим поняттям щодо поняття «збитки».

ЦК України наділяє Суд правом прийняти остаточне рішення про спосіб відшкодування шкоди з урахуванням обставин, при чому застосування судом того чи іншого способу відшкодування шкоди ставиться в чергову залежність від можливості чи неможливості відновити попереднє становище потерпілого.

За змістом п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

За обставин, що розглядаються в даній справі, не виключеною є можливість відшкодування шкоди потерпілому саме натуральним способом (здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу), що дозволить потерпілому відновити своє попереднє матеріальне становище.

При цьому, кредитор не повинен одержати невиправданої вигоди, невиправданого приросту майна. Тобто, відшкодування шкоди, завданої деліктом, не повинно призводити до збагачення потерпілої особи.

Варто розмежовувати «втрати» та «пошкодження» майна: збитки можуть наступати не тільки у грошовій формі, наприклад, у вигляді втрат, але і в натуральній. Цивільно- правова відповідальність має компенсаційний характер, а кінцева мета її застосування полягає саме у відновленні майнової сфери потерпілої сторони, що, за даних обставин справи, може бути ефективно досягнута саме шляхом застосування натурального способу відшкодування шкоди.

Для справедливого відшкодування шкоди на кредитора покладено обов`язок доказування її розміру. В той же час, переконані, що заявлений до стягнення розмір шкоди не підтверджений належними та достовірними доказами.

Між тим, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що під час розгляду адміністративної справи в суді матеріальну шкоду, завдану адміністративним правопорушенням, ОСОБА_2 визнала, але категорично відмовилась в добровільному порядку відшкодувати завдані матеріальні збитки позивачу. Вказане не відповідає дійсності та вказує на намір позивача отримати неправомірне надмірне відшкодування задля власного збагачення.

Відповідач зацікавлений в організації та виконанні робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, заявлені позивачем вимоги щодо розміру майнової шкоди є завищеними, неспівмірними з ринковими.

На підтвердження власних вимог щодо розміру завданої Відповідачем майнової шкоди, позивач надає у якості доказу Звіт №32667 від 26.10.2022 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - приватного домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний Звіт №32667 від 26.10.2022 містить суттєві дефектні недоліки, які унеможливлюють його прийняття як належного, достовірного і допустимого доказу.

У Звіті №32667 від 26.10.2022 зазначається дата огляду майна - 22.02.2022, дата оцінки-актуалізація - 26.10.2022, дата складання звіту - 26.10.2022.

Тобто, звіт (актуалізований) було складено через 8 місяців після огляду майна.

В той же час, пунктом 58 Національного стандарту №1 визначено, що доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки, коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об`єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося. Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб`єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід`ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі.

Тобто, для проведення доопрацювання оцінки необхідними умовами є вимога замовника оцінки, істотні зміни в фізичному стані об`єкта оцінки. Однак, замовником Звіту №32667 від 26.10.2022 є інша особа ніж Звіту №30619 від 22.02.2022.

На 4 аркуші звіту зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності діє на підставі сертифікату №355/2022 від 18.07.2022. Датою огляду майна є 22.02.2022. Тобто, на момент огляду майна суб`єкт оціночної діяльності не міг діяти на підставі сертифікату №355/2022 від 18.07.2022.

Сертифікат №355/2022 від 18.07.2022 викликає значний сумнів, оскільки відсутніми є вказані у ньому дата видачі, строк дії, підпис в.о. голови Фонду.

Суб`єктом оціночної діяльності застосовано коефіцієнт фізичного зносу 20% на об`єкт нерухомого майна, який згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 22.10.2007, побудований у 1976 році, 46 років тому.

Тож, суб`єкт оціночної діяльності під час складання Звіту №32667 від 26.10.2022 не використовував Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 22.10.2007, в якому містяться наступні офіційні вихідні дані: в розділі Характеристика будинку, господарських будівель та споруд зазначено відсоток зносу огорожі - 40 %, жомова яма - 45%.

У самому Звіті №32667 від 26.10.2022 відсутньою є інформація, яким саме чином і на підставі яких даних суб`єкт оціночної діяльності дійшов таких висновків.

Пунктом 106 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 №1033), передбачено, що вихідними даними для оцінки є матеріали інвентаризації, документи з бухгалтерського обліку, оцінки пошкодженого майна, що проводилася з метою, зокрема, його приватизації (корпоратизації, перетворення), оренди, проектно-кошторисна документація, документи бюро технічної інвентаризації на нерухоме майно, землевпорядна документація на земельну ділянку у разі повернення у державну власність об`єкта приватизації, що був проданий разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, документи з відомостями про технічний стан та технічні характеристики майна, фінансова звітність, матеріали аудиту, а також інші документи.

Незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 ЦК України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків. Оцінка збитків проводиться на принципах, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту №1, та припущеннях про типовий характер використання майна.

При проведенні на замовлення позивача оцінки розміру збитку експертом не було використано всіх необхідних вихідних даних для цього, передбачених пунктом 84 Методики.

Окремо звертає увагу те, що для складання кошторисних розрахунків оцінювачем було залучено програмний комплекс АВК-5, а вартісні показники у кошторисних розрахунках визначаються відповідно до Правил визначення вартості будівництва.

Однак, кваліфікаційного сертифікату експерта суб`єкт оціночної діяльності не має, як і необхідної освіти у галузі будівництва.

Незрозумілим та таким, що не відповідає нормам матеріального права є те, що суб`єкт оціночної діяльності поставив свій підпис в графі "керівник генеральної підрядної організації".

Локальний кошторис стає первинним документом лише після його затвердження.

Вказане свідчить про неналежність, недопустимість, недостовірність поданого Позивачем доказу - Звіту №32667 від 26.10.2022.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди обґрунтування позивачем душевних страждань ставиться відповідачем під сумнів.

На місці ДТП відповідач пропонувала здійснити відшкодування матеріальної шкоди шляхом виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, адже її чоловік є будівельником з багаторічним досвідом. Свідком зазначеного був працівник поліції.

Тож, так званих «страждань» би не було, якби позивач погодився на відшкодування шкоди у натуральній формі.

Позивач не надав, а в матеріалах судової справи відсутні, належні і допустимі докази на підтвердження того, що через подорожчання будівельних матеріалів не може здійснити ремонт пошкодженого майна та забезпечити зберігання корму для худоби (якщо вона в позивача взагалі є) і через відсутність паркану домашня птиця (якщо вона в позивача взагалі є) розбігається та стає жертвою бездомних тварин.

Згідно інформації, зазначеній у паспорті громадянина України ОСОБА_4 , останній проживає на АДРЕСА_2 , а не за адресою АДРЕСА_1 , де відбулось ДТП.

Вказане також ставить під сумнів факт спільного проживання позивача з його покійною дружиною за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №364/2020) від 31.07.2021, надані позивачем у якості доказу, вказують на те, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належав на підставі договору дарування від 27.11.2007.

Більше того, позивач у позовній заяві по справі №357/7156/22 сам вказував, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене свідчить про відсутність належного, прийнятного і допустимого обґрунтування моральних страждань позивача.

Просив скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2023 року у справі № 357/12083/22 та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 травня 2023 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І.

Заява з додатками, матеріали цивільної справи № 357/12083/22 провадження № 2/357/372/23, згідно контрольного журналу судових справ та матеріалів, отримана суддею для розгляду 29 травня 2023 року.

Ухвалою судді від 29.04.2023 року прийнято заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войцехівського Олександра Володимировича про перегляд заочного рішення у цивільній справі № /23970/20 до розгляду та призначено судовий розгляд заяви на 12 червня 2023 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Від позивача ОСОБА_4 надійшла заява, отримана судом 12.06.2023 року за вх. № 25867, в якій останній просив розгляд справи відкласти на іншу дату, з метою забезпечення права сторін на мирне врегулювання спору (а.с. 205).

Від представника відповідача - адвоката Войцехівського О.В., який діє на підставі ордеру, надійшла заява, отримана судом 12.06.2023 року за вх. № 25870, в якій останній просив суд відкласти розгляд заяви про перегляд заочного рішення на іншу дату, з метою забезпечення права сторін на мирне врегулювання спору.

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши надані заяви, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду вказаної заяви, а визначення стягувачем порядку виконання судового рішення не впливає на розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи № 357/12083/22, провадження № 2/357/372/23, заяву про перегляд судового рішення разом з додатками, дійшов висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, в грудні 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 1-5).

02.01.2023 року, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит стосовно місця проживання та реєстрації відповідача ( а.с. 62 ).

02.02.2023 року судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області отримано відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 63 ).

З отриманої інформації вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 13.04.2021 року (а.с. 63).

Ухвалою судді від 03.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін та призначено судове засідання у справі на 28.02.2023 року ( а. с. 64-65 ).

Копія ухвали судді про відкриття провадження та позовна заява з додатками була направлена учасникам справи поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за місцем їх реєстрації (а.с. 66,67).

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 69,70).

28.02.2023 року судом було отримано клопотання представника відповідача адвоката Войцехівського О.В., який діє на підставі ордеру, про відкладення судового засідання по справі (а.с 72-73).

Судом протокольно було задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи до 11 год. 00 хв. 29.03.2023 року (а.с. 86).

29 березня 2023 року за вх. № 13336 судом отримано відзив на позовну заяву ОСОБА_4 .

Оскільки вказаний відзив з боку відповідача було подано суду з порушенням вимог ст. 178 ЦПК України, тому, відзив поданий відповідачем в порушення вищевказаних вимог, судом не був прийнятий до уваги, оскільки право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представника не направилала, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 88).

З вказаного поштового повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 отримала судову повістку особисто 18.03.2023 року про слухання справи, яке відбудеться в Білоцерківському міськрайонному суді 29.03.2023 року о 11 годині 00 хвилин.

29 березня 2023 року розгляд справи було відкладено на 19.04.2023 року для повторного виклику відповідача ОСОБА_1 ( а. с. 96-99 ).

В судовому засіданні 29.03.2023 року позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив вимоги його позову задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання 19.04.2023 року позивач не з`явився, надав до суду заяву, яка отримана судом 19.04.2023 року, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення (а.с. 129).

З вказаного поштового повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 отримала судову повістку особисто 11.04.2023 року про слухання справи, яке відбудеться в Білоцерківському міськрайонному суді 19.04.2023 року о 14 годині 45 хвилин.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З огляду на те, що судові повістки були доставлені відповідачу, тому, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, остання була завчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, 19.04.2023 року ухвалено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі (а.с. 131-132).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року у цивільній справі № 357/12803/22 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 36 376,02 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 гривень, загалом 38 368,42 гривень ( тридцять вісім тисяч триста шістдесят вісім гривень сорок дві копійки )(а.с. 133-143).

Копія заочного рішення суду були направлена відповідачу поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 144).

11.05.2023 року відповідач ОСОБА_1 ознайомилась особисто з матеріалами справи № 357/12083/22 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Еиївської області (а.с. 157), тобто про винесене заочне рішення була обізнана.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, підставами для перегляду заочного рішення є одночасно наявність доказів, що мають істотне значення для справи та відсутність відповідача в судовому засіданні з поважних причин.

З огляду на вищевикладене, твердження представника відповідача адвоката Войцехівського О.В. про поважність неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження. Судом, згідно норм чинного цивільно-процесуального законодавства, були вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача по справі про судове засідання, проте остання в судове засідання не з`явилася свого представника не направила. До того ж, заяв та клопотань про відкладення судового засідання відповідач на адресу суду не надала.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення заявник не наводить посилань на докази, що мають, істотне значення для правильного вирішення справи, і які не досліджувались судом при розгляді справи у зв`язку із неявкою відповідачів. Жодних належних доказів, що б підтверджували необґрунтованість вимог позивача до заяви не додано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що справу було розглянуто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Варто зазначити, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Згідно ч.3ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення, та у такому випадку згідно ч.4 цієї статті у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 284,287,288, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Войцехівського Олександра Володимировича про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 357/12083/22, - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. І. Орєхов