ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/2033/22

провадження № 22-ц/4809/448/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гулий Андрій Васильович;

відповідач - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гулого Андрія Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року, у складі головуючого судді Молонової Ю.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя і його поділ.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя і його поділ.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у стосунках з 08.01.2015, а з 06.06.2015 вона проживала разом із відповідачем, як одна сім`я без реєстрації шлюбу.

Вказувала, шо вели спільне господарство, разом відпочивали, накопичували спільний бюджет та несли спільні витрати, купували майно для спільного користування, будували та облаштовували будинок.

Зазначала, що 19.09.2015 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Посилається на те, що у період спільного проживання без реєстрації шлюбу відповідачем 15.09.2015 було придбано 2/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки його було придбано у період проживання з відповідачем за їх спільні кошти, тому необхідно здійснити поділ будинку, визнавши за нею право власності на 1/2 частину будинку.

Крім того зазначала, що за час шлюбу 12.11.2019 сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та 19.12.2021 автомобіль марки SKODA модель Octavia A5, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який 19.01.2022 відповідач продав без її згоди.

Вказувала, що станом на 06.01.2022 стосунки між подружжям погіршилися , на даний час разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Просила:

встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 08.01.2015 по 19.09.2015;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши при цьому право власності відповідача на вказану частку квартири;

визнати право власності на 1/2 частину 2/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши при цьому право власності відповідача на вказану частку будинку;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки SKODA модель Octavia A5, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 91500 грн;

стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу у період з березня 2015 року по 19.09.2015.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки SKODA модель Octavia A5, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 91500, 00 грн .

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивачка, не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину 2/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши при цьому право власності відповідача на вказану частку будинку та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.

Не погоджується із висновком суду про недоведеність позовних вимог в оскаржуваній частині, що спірний будинок придбано саме за час спільного проживання та ведення господарства та за спільні кошти.

Зазначає, що під час спільного проживання позивачка була офіційно працевлаштована та саме із своєї заробітної плати вона витрачала на будівельні матеріали, ремонт будинку та проживання її та відповідача.

Крім того зазначала, що матеріально допомагали їм саме її батьки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає, що рішення суду є обґрунтованим та ухваленим на підставі правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що спірний будинок придбано за спільні кошти подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення, в оскаржуваній його частині, відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Судом встановлено факт проживання сторін, без реєстрації шлюбу в період з березня 2015 по 19 вересня 2015 року та в цій частині рішення суду не оскаржується сторонами.

З свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 вбачається, що 19.09.2015 сторони зареєстровали шлюб.

Згідно договору купівлі - продажу частки будинку від 15.09.2015 вбачається, що відповідач придбав 2/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 83-84,85)

Судом першої інстанції було встановлено, що кошти на придбання частини будинку АДРЕСА_1 надали батьки відповідача, про що свідчить розписка надана ОСОБА_4 про те, що він отримав від ОСОБА_5 45000 гривень в рахунок майбутньої покупки будинку АДРЕСА_3 (том а.с. 82), а також поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який пояснив, що він давав батьку відповідача у борг 20000 гривень для оплати другої частини вартості будинку для сина.

Колегія суддів, погодужється із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний будинок було придбано за спільні кошти сторін в період спільного проживання без реєстрації шлюбу, а відповідачем у свою чергу доведено, що спірний будинок придбано за кошти його батьків, що підтверджується показами свідків та наданими доказами.

Тому, є обгрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини 2/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Гулого Андрія Васильовича , який представляє інтереси ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

05.06.2023 - складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М.Дьомич

О.А. Письменний