К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року місто Київ

справа № 755/7080/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/13554/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником Стеценком Максимом Владленовичем, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Виниченко Л.М. від 30 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Сенс Банк", приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, трьох процентів річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 2898, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ "Альфа-Банк" (в подальшому перейменовано на АТ "Сенс Банк") заборгованість, що виникла за кредитним договором № SME0020917 від 10 березня 2010 року за період з 1 червня 2017 року по 1 червня 2020 року в сумі 2 133 796 грн. 38 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Однак, під час примусового виконання виконавчого напису № 2898 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. стягнуто на користь банку 305 659 грн. 81 коп., винагорода виконавця - 30 861 грн. 85 коп.

Посилаючись на те, що підстава, на якій відповідачі набули грошові кошти відпала, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ "Сенс Банк" безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 305 659 грн. 81 коп., проценти в розмірі 52 041 грн. 59 коп., три проценти річних за користування коштами в розмірі 16 500 грн. 10 коп., інфляційні втрати в розмірі 89 680 грн. 35 коп.; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 30 861 грн. 85 коп., проценти в розмірі 5 261 грн. 04 коп., три проценти річних за користування коштами в розмірі 1 665 грн. 88 коп., інфляційні втрати в розмірі 9 054 грн. 32 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ "Сенс Банк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 305 659 грн. 81 коп., три проценти річних в розмірі 954 грн. 66 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 139 грн. 62 коп., судовий збір в розмірі 3 087 грн. 54 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 28 200 грн., а всього 340 041 грн. 63 коп. У іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис на підставі якого з позивача були стягнуті кошти визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правові підстави для їх стягнення відпали. Оскільки зобов`язання банку з повернення коштів виникли після набрання сили відповідним судовим рішення, то розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат слід проводити за період з 23 червня 2022 року по 31 липня 2022 року, які складають 954 грн. 66 коп. і 2 139 грн. 62 коп. При цьому положення статті 1048 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджуються, а тому позов в частині стягнення процентів не підлягає задоволенню. Вимоги до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. також задоволенню не підлягають, оскільки отримані ним кошти є витратами виконавчого провадження і правомірність їх стягнення має вирішуватися в порядку статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", а не статті 1212 ЦК України. Стягуючи з банку витрати на правничу допомогу в сумі 28 200 грн., суд виходив з об`єктивності та реальності їх надання, пропорційності задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Сенс Банк" - Стеценко М.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що стаття 1212 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач не повернула борг за кредитом, а тому підстави для набуття грошових коштів не відпали.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 6 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18 дійшов висновку, що договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Стягуючи на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував, що докази оплати таких послуг відсутні.

Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується лише в частині позовних вимог, які були задоволені судом. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Поданий представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки поданий поза межами встановленого судом строку для вчинення відповідної процесуальної дії і підстав для його поновлення судом не встановлено.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 10 березня 2010 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № SME0020917, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 1 000 710 грн. 93 коп., на строк до липня 2018 року зі сплатою 15 % річних.

29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2898, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість, що виникла за кредитним договором № SME0020917 від 10 березня 2010 року, укладеним між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_4 , за період з 1 червня 2017 року по 1 червня 2020 року, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 919 971 грн. 72 коп., простроченої заборгованості за відсотками та комісією - 1 203 891 грн. 59 коп., строкової заборгованості за відсотками та комісією - 8 433 грн. 07 коп., суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1 500 грн., а всього 2 133 796 грн. 38 коп. (а.с.10).

25 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 2898, виданого 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. (а.с. 11). В порядку примусового виконання на користь АТ "Альфа-Банк" було стягнуто 305 659 грн. 81 коп., зараховано на рахунок приватного виконавця 30 861 грн. 85 коп. (витрати виконавчого провадження).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського

нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 29 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 2898, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 13-20).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 6 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 1 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського

нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 29 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 2898, визнано таким, що не підлягає виконанню, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані АТ "Альфа-Банк" на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 305 659 грн. 81 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Доводи АТ "Сенс Банк" про те, що ОСОБА_1 не виконано зобовязання за кредитним договором, борг не повернуто, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед АТ "Сенс Банк" за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Посилання у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18 є необґрунтованими, оскільки спір у названій справі стосувався інших фактичних обставин справи, зокрема між сторонами були наявні договірні правовідносини (зобов`язальні) і до яких дійсно не можуть бути застосовані норми статті 1212 ЦК України.

Посилання АТ "Сенс Банк" на те, що позивачем не надано доказів оплати вартості послуг правничої допомоги відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об'єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апеляційної скарги, а тому відхиляє їх.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником Стеценком Максимом Владленовичем, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: