Р І Ш Е Н Н Я№ 127/10807/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О.,

представника відповідача ГУ ДКС України у Вінницькій області Кравчук С.О.,

представника відповідача ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області Господарець А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДКС України у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області з позовом про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за час незаконного перебування під слідством та судом у розмірі 154 686 грн.

Позов мотивовано тим, що 06.09.2009 стосовно ОСОБА_1 було порушено кримінальні справи за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України.

11.09.2004 всі вказані вище кримінальні справи були об`єднані в одне провадження №04280651.

В подальшому провадження постановами слідчого СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області вказані кримінальні провадження буди закритті за відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу злочину.

Останнє кримінальне провадження було закрито постановою від 23.04.2025 слідчого ВРЗЛК СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області.

Таким чином, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 06.09.2004 по 23.04.2015, тобто 10 років, 7 місяців та 18 днів, що завдало йому моральної шкоди.

Так, ОСОБА_1 зазнав сильного душевного хвилювання, тривалих негативних психоемоційних переживань, що супроводжувалися почуттям безпорадності, відчаю, обурення, страху за своє життя та здоров`я, яке внаслідок цього значно погіршилося, тривоги за своє майбутнє. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до того, що з ОСОБА_1 ніхто з сусідів та знайомих не спілкувався. Це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Весь час ОСОБА_1 виправдовувався перед усіма. Його стосунки з оточуючими значно погіршилися, всі вважали його злочинцем. Він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички, бажання та життєві плани. Йому й досі потрібно доводити знайомим, що він нічого не привласнював та не викрадав, при тому, що він дійсно невинний, наслідком чого стало погіршення здоров`я. ОСОБА_1 до безпідставних звинувачень був здоровою людиною, з міцним здоров`ям. Внаслідок душевних страждань та стресів, у нього погіршився стан здоров`я, діагностовано астенічний синдром, вегето-сосудисту дистонію, цефалгічний синдром.

З огляду на викладене, позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2023 відкрито провадження у справі. (а.с. 46)

09.05.2023 від відповідача ГУНП у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. (а.с.58-60)

25.05.2023 від відповідача ГУ ДКС України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що ГУ ДКС України у Вінницькій області не є належним відповідачем у справі. Крім цього, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. (а.с.80-83)

30.05.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він висловлює заперечення проти доводів ГУ ДКС України у Вінницькій області, викладених у відзиві. (а.с.92-92 на звороті)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2023 задоволено клопотання представника ГУНП у Вінницькій області та замінено неналежного відповідача ГУНП у Вінницькій області на належного Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області. (а.с.113-114)

20.06.2023 від відповідача Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необгрунтованими. Позивачем не надано жодних доказів незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Крім цього, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди. (а.с.121-123)

21.06.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він висловлює заперечення проти доводів Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, викладених у відзиві. (а.с.127-128)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О. Витребувано у Вінницької окружної прокуратури та Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області копії судових рішень з відміткою про набрання законної сили: вирок Замостянського районного суду м. Вінниця від 23.11.2007 справа №1-47-2007р.; вирок Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.05.2010 справа №1-33-2010р.; ухвалу колегії суддів апеляційного суду Вінницької області від 17.05.2011; вирок Замостянського районного суду м. Вінниця від 10.05.2012 справа №549/11/0206; постанову Вінницького міського суду від 03.04.2013 №206/6127/2012, провадження 1/127/15/13. (а.с.173)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О. Витребувано у Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області матеріали кримінального провадження №0000359 від 21.01.2015. (а.с.207)

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_1 адвокат Кравчук М.О. позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповідях на відзив. Зазначив, що моральна шкода, завдана ОСОБА_1 , полягає, серед іншого, у тому що ОСОБА_1 тривалий час мусив доводити свою невинуватість, витрачати час та сили на підготовку документів та участь в судових засіданнях, що призвело до нервового виснаження. Просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 154 686 грн.

Представника відповідача ГУ ДКС України у Вінницькій області Кравчук С.О. та представник відповідача ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області Господарець А.А. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №0000359, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 06.09.2004 слідчим СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області було порушено кримінальну справу за фактом вчинення ОСОБА_1 крадіжки належних ОСОБА_2 телевізора «Фотон» та пенсійного посвідчення, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України.

06.09.2004 слідчим СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області було порушено кримінальну справу №04280637 за фактом вчинення ОСОБА_1 крадіжки належного ОСОБА_3 телевізора «Фунай», поєднаної з проникненням до квартири потерпілого, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

10.09.2004 слідчим СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області було порушено кримінальну справу №04280651 за фактом придбання, зберігання, носіння та передачі ОСОБА_1 вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

11.09.2004 слідчим СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області було винесено постанову про об`єднання кримінальних справ в одне провадження, якою було об`єднано кримінальні справи №04280637, №04280651, №04280630 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України. Присвоєно об`єднаній кримінальній справі №04280651.

Постановою слідчого СВ Замостянського ВМ Вінницького ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 10.02.2005 ОСОБА_1 було притягнуто як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України. (а.с.6)

Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 23.11.2007 у справі №1-47-2007 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України. (а.с.198-202)

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 10.04.2008 у справі №11-284 вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 23.11.2007 відносно ОСОБА_1 скасовано у зв`язку з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону.

Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.05.2010 у справі №1-33 2010 рік визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України. ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано за ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину. (а.с.193-197)

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.03.2011 у справі №11-290/2011 апеляцію зі змінами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 задоволено повністю, апеляцію засудженого ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.05.2010 щодо ОСОБА_1 скасовано а справу повернуто на додаткове розслідування прокурору Замостянського району м. Вінниці. (а.с.191-192).

Постановою слідчого Замостянського РВ ВМУ УМВС у Вінницькій області від 22.05.2011 кримінальну справу №06280651 порушену по факту придбання, зберігання, носіння та передачі вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України відносно ОСОБА_1 подальшим провадженням закрито. Постанова мотивована тим, що проведеним досудовим слідством не здобуто достатніх даних, які вказують на причетність ОСОБА_6 до придбання, носіння, зберігання, передачі вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а тому довести вину ОСОБА_1 неможливо.

Постановою слідчого Замостянського РВ ВМУ УМВС у Вінницькій області від 22.05.2011 кримінальну справу №06280637 порушену по факту заволодіння важливим особистим документом, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.357 КК України відносно ОСОБА_1 подальшим провадженням закрито. Постанова мотивована тим, що проведеним слідством по кримінальній справі не було здобуто достатніх даних, які вказують на причетність ОСОБА_1 до заволодіння важливим особистим документом, а тому довести вину ОСОБА_1 неможливо.

Вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.05.2012 у справі №1-549/11 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. ОСОБА_1 виправдано за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину. (а.с.187-190)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2012 по справі №1-549/2011 вирок Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.05.2012 щодо ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України скасовано через неправильне скасування кримінального закону та невідповідність висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам а справу повернуто на судовий розгляд в той же суд іншому складу суду.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2013 у справі №206/6127/2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України, направлено прокурору м. Вінниці для проведення додаткового розслідування. (а.с.185-186)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.06.2013 у справі №1-127/15/2013 р. постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2013 про повернення справи прокурору м. Вінниці для провення досудового розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

17.04.2014 державним обвинуваченим прокуратури міста Вінниці Олексієнком О.О. винесено постанову про зміну обвинувачення в суді, якою виключено з обвинувачення епізод крадіжки ОСОБА_1 в період часу з 04.08.2004 по 06.04.2006 року з квартири ОСОБА_3 , який кваліфіковано органами досудового слідства за ч.3 ст.185 КК України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2014 по справі №127/15491/13-к клопотання прокурора Хоменко П.Л. задоволено. Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України направлено прокурору м. Вінниці для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.12.2014 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2014 залишено без змін.

Постановою слідчого ВРЗЛКР СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області лейтенанта міліції Мазура Д.В. від 23.04.2015 кримінальне провадження №0000359 за ч.2 ст.185 КК України за фактом вчинення ОСОБА_1 крадіжки належних ОСОБА_2 телевізора «Фотон» закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.22-25)

З матеріалів справи та кримінального провадження №0000359 вбачається, що постанова від 23.04.2015 про закриття кримінального провадження не оскаржувалась.

Відповідно до копії довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА від 27.02.2015, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. (а.с.142, на звороті)

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Таким чином, цивільним законодавство України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18, постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №727/7635/21.

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Отже, судом встановлено, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України подальшим провадженням закрито, у зв`язку з тим, що проведеним досудовим слідством не здобуто достатніх даних, які вказують на причетність ОСОБА_1 до придбання, носіння, зберігання, передачі вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а тому довести вину ОСОБА_1 неможливо. За ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.357 КК України відносно ОСОБА_1 подальшим провадженням закрито, оскільки проведеним слідством по кримінальній справі не було здобуто достатніх даних, які вказують на причетність ОСОБА_1 до заволодіння важливим особистим документом, а тому довести вину ОСОБА_1 неможливо. Виключено з обвинувачення епізод крадіжки ОСОБА_1 , який кваліфіковано органами досудового слідства за ч.3 ст.185 КК України. Кримінальне провадження №0000359 за ч.2 ст.185 КК України за фактом вчинення ОСОБА_1 крадіжки закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про те, що позивач не довів протиправної поведінки працівників органів досудового слідства та суду, суд відхиляє, оскільки Законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (пункт 1 частини першої статті 2) передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку постановлення судом постанови про закриття кримінального провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що перелік підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, не є вичерпним.

ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог зазначає, що він зазнав сильного душевного хвилювання, моральних страждань, тривалих негативних психоемоційних переживань, що супроводжувалися почуттям безпорадності, відчаю, обурення, страху за своє життя та здоров`я. Це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Його стосунки з оточуючими значно погіршилися, всі вважали його злочинцем. Він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички, бажання та життєві плани. Йому й досі потрібно доводити знайомим, що він нічого не привласнював та не викрадав, при тому, що він дійсно невинний. Наслідком чого стало погіршення здоров`я, це астенічний синдром, вегето-сосудиста дистонія, цефалгічний синдром.

Таким чином, судом було встановлено наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за час незаконного перебування під слідством та судом. Оскільки незаконним перебуванням під слідством та незаконним засудженням боло порушено його права, на відновлення яких, шляхом доведення своєї невинуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 та ч.3 ст.357 КК України він зазнав душевних страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, порушенням соціальних зв`язків, що поза розумним сумнівом, супроводжувалися нервовою напругою та переживаннями, що призвели до моральних страждань.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що незаконним перебуванням під слідством та судом ОСОБА_1 дійсно було завдано моральну шкоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 06.09.2004 по 23.04.2015, тобто 10 років, 7 місяців та 18 днів.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просить суд стягнути на його користь моральну шкоду за час незаконного перебування під слідством та судом у розмірі 154 686 грн. 00 коп.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що сума моральної шкоди, яку ОСОБА_7 просить стягнути з державного бюджету України на його користь за час незаконного перебування під слідством та судом, знаходиться в межах суми, на виплату якої він має право, суд вважає, що позовні вимоги у розмірі 154 686 грн. 00 коп. підлягають до задоволення.

Щодо твердження представника відповідача ГУ ДКС України у Вінницькій області про те, що ГУ ДКС України у Вінницькій області є неналежним відповідачем у справі, суд не бере їх до уваги з огляду на наступне.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України Держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44)).

Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 22, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 13,38, 48, 77-79, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за час незаконного перебування під слідством та судом у розмірі 154 686 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , Державна установа «Вінницька установа виконання покарань №1»;

відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Пирогова, 29;

відповідач Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Повний текст рішення складено 12.12.2023.

Суддя