І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2023 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача-позивача ОСОБА_1 адвоката Лихогляд Т.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину та розписки недійсними, -
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2023 первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 08 жовтня 2020 року в сумі 111 932 (сто одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 41 копійку, з яких 108 350,00 грн. основного боргу, 661,42 грн. інфляційних, 2 920,99 грн. 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 119 (одну тисячу сто дев`ятнадцять) гривень 32 копійки сплаченого судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6 000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину та розписки недійсними відмовлено.

31.11.2023 до суду надійшла заява представника відповідача-позивача ОСОБА_1 адвоката Лихогляд Т.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у даній цивільній справі, яка обгрунтована наступним.

Відповідно до укладеного договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022, додатку №1 до цього договору від 08.02.2022 та додаткової угоди від 07.02.2023 до договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022 ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 25000,00 грн.: фіксований розмір гонорару за період з 08.02.2022 по 07.02.2023 складає 12000,00 грн.; фіксований розмір гонорару за період з 08.02.2023 по 20.11.2023 складає 13000,00 грн.. В судовому засіданні 20.11.2023 представником відповідача-позивача ОСОБА_1 адвокатом Лихогляд Т.В. було зроблено заяву в порядку ст. 141 ЦПК України. Рішенням суду від 20.11.2023 позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_2 задоволено частково на суму 111932,41 грн.. Таким чином, витрати первісного відповідача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно частині позовних вимог, в задоволенні яких первісному позивачу було відмовлено. На підставі викладеного просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

01.12.2023 представником позивачки-відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Маликом О.В. подано відзив на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому викладено наступну позицію.

Заява про ухвалення додаткових витрат задоволенню не підлягає, оскільки така заява не була належним чином надіслана позивачу (до заяви не додано опис вкладення). Заявлені представником ОСОБА_1 витрати на загальну суму 25000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та сумою стягнення грошових коштів. Тому вважає справедливим просити їх зменшити до 5000,00 грн. та при встановленні пропорційності їх обрахунку відповідно до розміру задоволених позовних вимог виходити із суми 5000,00 грн., а не з суми 25000,00 грн.. Окрім того, інтереси відповідача ОСОБА_1 у даній справі представляла не лише адвокат Лихогляд Т.В., а і адвокат Дідиченко О.О., який виконав значний об`єм роботи, що зводиться до того, що адвокатом Лихогляд Т.В. було надано менший об`єм роботи за договором про надання професійної правничої допомоги. Також зазначає, що за клопотанням адвоката Лихогляд Т.В. неодноразово відкладався розгляд справи без надання доказів поважності причин такого відкладення, що, в свою чергу, не може вважатися наданням правничої допомоги. Зустрічна позовна заява адвоката Лихогляд Т.В. була підготовлена неякісно із рядом недоліків, через що ухвалою суду була залишена без руху. Окрім того, враховуючи те, що адвокатом Лихогляд Т.В. не надано належного доказу надсилання вказаної заяви представнику ОСОБА_2 , не надано детального опису наданих послуг, просив в задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України судом, під час вирішення питання з приводу якого подано заяву, не вбачалося необхідності виклику в судове засідання сторін та учасників справи. А тому, в силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

У позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 1-3, т. 2 а.с. 77-80) стороною первісного позивача було заявлено такі позовні вимоги: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики на загальну суму 117048,69 грн., 1170,49 грн. витрат по сплаті судового збору та 50000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням суду від 20.11.2023 позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 08 жовтня 2020 року в сумі 111 932, 41 грн., 1 119,32 грн. сплаченого судового збору та 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину та розписки недійсними (т. 2 а.с. 167-174).

У матеріалах справи міститься Договір про надання правничої допомоги від 08.02.2022 (т. 2, а.с. 179), укладений між адвокатом Лихогляд Т.В. та Солоненком В.М. (Клієнт), за змістом п.п. 1, 7 якого: адвокат, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правничої допомоги: надання усних та письмових консультацій, представництво та захист інтересів клієнта у цивільній справі №127/12654/21 в суді, органах, що здійснюють примусове виконання судових рішень, перед іншими третіми особами, а клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар за надання правничої допомоги, в порядку та на умовах, передбачених Договором та додатком до нього. За надання правничої допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар. Гонорар визначається виходячи зі складності справи, орієнтовного обсягу роботи та часу необхідного для його виконання, інших істотних обставин та факторів, які можуть в тій чи іншій мірі впливати на хід виконання доручення. Розмір гонорару обумовлюється додатково. Клієнт сплачує гонорар відповідно до узгодженого порядку.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022 (т. 2 а.с. 180) гонорар складається з фіксованого розміру та становить 12000,00 грн..

Додатковою угодою від 07.02.2023 до Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022 (т. 2 а.с. 181) було продовжено строк дії Договору до завершення розгляду справи в суді першої інстанції, але не пізніше 07.02.2024. З дати підписання Додаткової угоди визначено гонорар адвоката у фіксованому розмірі 13000,00 грн.

В матеріалах справи містяться: ордер серії АВ № 1030216 від 09.02.2022 на право представлення інтересів ОСОБА_1 адвокатом Лихогляд Т.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000679 від 05.05.2020 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 65, 66).

Відповідно до квитанції №08.02 від 09.02.2022 ОСОБА_1 сплатив адвокату Лихогляд Т.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022 кошти в сумі 12000,00 грн. (т. 2 а.с. 182).

Відповідно до квитанції №07.02 від 08.02.2023 ОСОБА_1 сплатив адвокату Лихогляд Т.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2022 та Додаткової угоди від 07.02.2023 кошти в сумі 13000,00 грн. (т. 2 а.с. 182).

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 725/42/21-ц (провадження № 61-1257св22) вказано, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат; отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Також, суд зважає, що як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Отже, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу саме у зазначеному розмірі, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей. Отже, у разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 873/61/22).

Щодо клопотання представника відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Малика О.В. про зменшення витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн., суд зазанчає наступне.

Представником відповідача-позивача ОСОБА_1 адвокатом Лихогляд Т.В. не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, однак нею доведено реальність надання правничої допомоги та оплату її послуг ОСОБА_1 в сумі 25000 грн..

Також, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, суд доходить висновку, що заявлений розмір витрат відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню з урахуванням принципу пропорційності, розумності та співмірності до 12 500 грн..

Отже, зважаючи на результат розгляду справи, з огляду на складність справи, фактично надані послуги, принципи співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, суд вважає за можливе стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 з позивачки ОСОБА_2 судові витрати пропорційно розміру позовних вимог ОСОБА_2 , в задоволенні яких рішенням суду було відмовлено, а саме: позивачка ОСОБА_2 просила стягнути із відповідача ОСОБА_1 117 048,69 грн. (100%) заборгованості за договором позики, рішенням суду позов задоволено частково та стягнуту з ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 111 932,41 грн. (95,6%), тобто, в стягненні суми боргу в розмірі 5 116,28 грн. (4,4%) відмовлено.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат відповідача ОСОБА_1 на правничу допомогу до суми 12 500,00 грн., то із даної суми суд виходить при обрахунку суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню із позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 пропорційно розміру позовних вимог в задоволенні яких рішенням суду відмовлено та яка становить 550,00 грн. (12500,00 грн. х 4,4% : 100% =550,00 грн.).

Таким чином, з позивачки-відповідачки ОСОБА_2 на користь відповідача-позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі .

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 133, 137, 141, 270, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача-позивача ОСОБА_1 адвоката Лихогляд Т.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат - задоволити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину та розписки недійсними додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_2 ;

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Додаткове рішення ухвалено та підписано 07.12.2023.

Суддя Л.П. Шевчук