Справа № 466/5123/21 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/479/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 31 серпня 2007 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 27 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору. Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Зазначає, що позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, але в процесі користування кредитними коштами не надала своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Вказує, що станом на 12 травня 2021 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 17364,92 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13760,24 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3604,68 грн. Наголошує, що зобов`язання припиняється його повним виконанням, однак відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2008 року в розмірі 17364,92 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2008 року в розмірі 17 364,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2270 грн судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що кредитний договір укладається в письмовій формі, а кредитний договір, укладений без додержання письмової форми, є нікчемним, однак, суд першої інстанції не врахував факт відсутності договірних правовідносин між нею та банком з укладення кредитного договору № 0686 на суму 10400 грн., який оформлено через банкомат, а не підписано у відділенні банку. Зазначає, що вона не могла укласти кредитний договір, оскільки в цей час перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської області ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», де знаходилася до 23 грудня 2019 року. Вважає, що кредит від її імені взято сторонніми особами, які без її відома та дозволу отримали кредит в розмірі 10 400 грн., з приводу чого вона звернулася в поліцію із заявою про вчинення злочину, про що внесено інформацію в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Вказує, що з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення з позовом до суду кредитор може внести зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які є найбільш сприятливими для задоволення позову, а у в матеріалах справи відсутні підтвердження, які саме витяги з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» вона розуміла та погодилася з ними, підписуючи заяву б/н від 31 серпня 2008 року. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року призначено на 16 год. 00 хв. 29 травня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 09 червня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 29 травня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 09 травня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ознайомилася з умовами кредитування та повністю з ними погодилася, однак, належним чином не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 17 364,92 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», отримавши кредитну картку для користування кредитними коштами.

В матеріалах справи міститься копія заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яка містить анкетні дані ОСОБА_1 та підписана нею (а.с. 19).

Відповідач в заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)» та «Тарифами банку» складають між нею і банком кредитний договір.

На виконання умов кредитного договору № б/н від 31 серпня 2007 року ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 від 31 серпня 2007 року з терміном дії до 06/09, кредитну картку № НОМЕР_2 від 09 липня 2009 року з терміном дії до 05/12, кредитну картку № НОМЕР_3 від 08 червня 2011 року з терміном дії до 05/15, кредитну картку № НОМЕР_4 від 28 грудня 2014 року з терміном дії до 12/18, кредитну картку № НОМЕР_5 від 24 травня 2017 року з терміном дії до 05/21, кредитну картку № НОМЕР_6 від 27 грудня 2018 року з терміном дії до 09/22, кредитну картку № НОМЕР_7 від 08 січня 2020 року з терміном дії до 09/23, кредитну картку № НОМЕР_8 від 06 лютого 2020 року з терміном дії до 10/23, що підтверджується довідкою, виданою Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , підтверджується, що 31 серпня 2007 року позичальнику встановлено кредитний ліміт, 21 вересня 2007 року кредитний ліміт збільшено до 500 грн., 22 грудня 2007 року кредитний ліміт збільшено до 1 500 грн., 29 лютого 2008 року кредитний ліміт збільшено до 2 500 грн., 19 вересня 2008 року кредитний ліміт збільшено до 3 200 грн., 20 січня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 3 800 грн., 21 червня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 4 400 грн., 06 серпня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 5200 грн., 27 червня 2012 року кредитний ліміт збільшено до 8 000 грн., 19 жовтня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 12 000 грн., 18 липня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн., 27 грудня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 22 500 грн., 21 березня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 27 000 грн., 11 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 15000 грн., 24 червня 2019 року кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн., 16 липня 2020 зменшено до 0 грн.

Випискою по рахунку за період з 31 серпня 2007 року по 01 травня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 використовувала кредитні кошти, в тому числі шляхом зняття готівки в банкоматі, оплати товарів та послуг, переказу коштів на банківські карти, а також сплачувала кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 31 липня 2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 12 травня 2021 року вбачається, що така становить 17364,92 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13760,24 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3604,68 грн. (а.с. 15-16).

Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала жодних доказів на спростування поданого банком розрахунку заборгованості, в тому числі і таких, що підтверджували б сплату заборгованості в повному обсязі чи відсутність такої.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 фактично отримала в своє розпорядження кредитні кошти та користувалася ними, однак, належним чином не виконала умови кредитного договору та не повернула отриманий кредит, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13760,24 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на лікуванні, не укладала кредитний договір №0686 від 14 грудня 2019 року, за умовами якого отримано кредит в розмірі 10400 грн., не беруться до уваги колегією суддів, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31 серпня 2007 року, а не за кредитним договором №0686 від 14 грудня 2019 року, який відповідач вважає нікчемним.

Крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, позивач просив також стягнути заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 3604,68 грн.

В заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 31 серпня 2007 року, підписаній ОСОБА_1 , визначена базова процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі 3,0 % на місяць на залишок заборгованості.

Крім того, в підписаній ОСОБА_1 довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами договору також погоджено базову процентну ставку в розмірі 3,0 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році.

Однак, як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, до 01 серпня 2020 року банк нараховував позичальнику проценти за користування кредитними коштами за процентною ставкою 3,5 % на місяць, що становить 42 % річних, а, починаючи з 01 серпня 2020 року - за процентною ставкою 3,4 % на місяць, що становить 40,8% річних, що суперечить умовам кредитного договору № б/н від 31 липня 2007 року, підписного сторонами.

Оскільки в заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку»від 18 грудня 2020 року, підписаній в тому числі відповідачем, сторони погодили розмір процентної ставки та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, нарахування відсотків у більшому розмірі, ніж визначено умовами договору є неправомірним.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3604.68 грн. не підлягають до задоволення.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13760,24 грн., що становить 79.24 % позовних вимог, та відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3604.68 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1798,75 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відстрочено до ухвалення судового рішення, відтак, з ОСОБА_1 підлягає до стягнення в дохід держави 2698,12 грн судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 20,76 %, то з Акціонерного товариства «ПриватБанк» в дохід держави підлягає стягненню 706,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3604.68 грн. - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1798,75 грн. судового збору за подання позову.

В решті заочне рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави2698,12 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави706,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 08.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк