Номер провадження: 22-ц/813/50/23
22-ц/813/51/23
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року та апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 (правонаступник відповідача ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 ), третя особа ОСОБА_4 про визнання майна іпотечним та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи в суді першої інстанції

31 серпня 2015 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання майна іпотечним та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», 14.11.2007 року було укладено кредитний договір CNL-502/043/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав від банку кредит в розмірі 206061,16 доларів США зі строком користування кредитом до 14.11.2022 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки №PCL-502/043/2007 від 14.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрований в реєстрі під номером 2468. Відповідно до умов цього іпотечного договору предметом іпотеки був житловий будинок АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно з вказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки, зокрема й договорами укладеними з відповідачем.

Також позивач зазначав, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги щодо щомісячного повернення кредиту та станом на 16.07.2015 року заборгованість за кредитом становить 23 401 113,33 гривень, тому просив суд визнати зазначену земельну ділянку іпотечним майном; звернути стягнення на предмети іпотеки за Договором іпотеки №PCL-502/043/2007, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрованим в реєстрі під номером 2468, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 243,1 кв. м., на якій розташований вищевказаний будинок, шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 23 401 113, 33 (двадцять три мільйони чотириста одна тисяча сто тринадцять, 33) грн по курсу 22.107282 на 16.07.2015 року, вищевказана заборгованість за кредитним договором № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007 року; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору (т.1, а.с.1-3).

29 січня 2016 року було постановлено ухвалу, якою вирішено заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0215 га, кадастровий номер :47:009:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (т.1, а.с.165-167). Ухвалою від 15 лютого 2016 року було виправлено допущену описку в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року, зазначивши вірно назву позивача: «Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (т.1, а.с.171).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року (головуючий - суддя Целух А.П.) було вирішено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання майна іпотечним та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково:

звернути стягнення на предмети іпотеки за Договором іпотеки №PCL-502/043/2007, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрованим в реєстрі під номером 2468, а саме: та житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 243,1 кв. м., на якій розташовано вищевказаний будинок, шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 23 401 113,33 (двадцять три мільйони чотириста одна тисяча сто тринадцять, 33) грн по курсу 22.107282 на 16.07.2015 вищевказана заборгованість за кредитним договором № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007;

стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 3 654,00 грн (т.1, а.с.226-229).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

16 серпня 2017 року надійшла апеляційна скарга представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року. Апелянт зазначив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання іпотечним майна. В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що представник позивача не був присутнім під час судового засідання, 19.06.2017 звернувся до канцелярії із заявою про видачу рішення суду, але всупереч положенням ст.222 ЦПК України тривалий час рішення суду не видавалось, лише 07.08.2017 представником позивача було отримано копію рішення суду, у зв`язку з чим, апелянт не мав можливості ознайомитися із рішенням суду та своєчасно скористатися правом на апеляційне оскарження. Також апелянт посилається на ст.3 ЦПК, ст. 590, 627, 629 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до яких є підстави для задоволення вимог щодо визнання майна іпотечним, тим паче, за умови задоволення судом першої інстанції позову у частині звернення стягнення на це майно. У зв`язку з наведеним, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в позові та в цій частині постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги представника ТОВ «ОТП Факторинг України» в повному обсязі (т. 2, а.с.29-31).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Калараша А.А. від 02.10.2017 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (т.2, а.с.66-67) та справу призначити до розгляду (т.2, а.с.69).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017 було задоволено клопотання представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 16 серпня 2017 року про ухвалення додаткового рішення (т.2, а.с.90-92) та матеріали цивільної справи було направлено до Малиновського районного суду м. Одеси для ухвалення додаткового рішення (т.2, а.с.94).

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2018 було вирішено доповнити резолютивну частину заочного рішення від 01.06.2017 четвертим абзацом, в наступній редакції: «Визнати земельну ділянку, площею 0,0215 га, кадастровий номер :47:009:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, іпотечним майном» (т.2, а.с.97-99).

Ухвалами від 02.08.2018 було залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 та вирішено клопотання представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про витребування доказів задовольнити, витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. відомості щодо кола осіб, які з`явились із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , а також відомості стосовно спадкоємців, які відмовились від прийняття спадщини (т.2, а.с.145-150).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мазаратій І.В. було встановлено, що 03.10.2017 було заведено спадкову справу за № 45/2017 щодо майна померлого у вересні 2017 року ОСОБА_1 , з якої вбачається, що єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_1 є дочка померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від прийняття спадщини відмовилась мати померлого ОСОБА_5 , крім того, в спадковій справі також наявні вимоги кредиторів ОСОБА_1 до його спадкоємців (т.2, а.с.159).

04.10.2018 законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року. Законний представник зазначила, що земельна ділянка площею 0,0215 га, кадастровий номер :47:009:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не має жодного відношення до предмету іпотеки за договором іпотеки від 14.11.2007. Позивачем до матеріалів справи не долучено належного документа на підтвердження вартості іпотечного майна. Крім того, представник зазначила, що суд, ухваливши заочне рішення позбавив позивача можливості заявити заяву про застосування позовної давності, оскільки банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 30.08.2010. На думку представник з 30.08.2010 розпочався перебіг позовної давності на звернення стягнення на предмет іпотеки, який закінчився 28.08.2015 (т. 2, а.с. 205-212).

05 вересня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Малиновського районного суду від 12.01.2018. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що земельна ділянка площею 0,0215 га, кадастровий номер :47:009:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не має жодного відношення до предмету іпотеки, визначеному у договорі іпотеки від 14.11.2007 року № CNL-502/043/2007, адже відповідно до ст. 3 договору іпотеки предметом іпотеки є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також апелянт зазначає, що кредитор за кредитним договором міг звернутися до суду у межах позовної давності до 30.08.2013 року, проте звернувся лише 28.08.2015, тобто з пропуском позовної давності, тому апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (т.2, а.с.163-177).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Калараша А.А. від 24.10.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , законного представника ОСОБА_1 (т.2, а.с.197-198) та справу призначено до розгляду (т.2, а.с.201).

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду №1 від 28.12.2018 року днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019 рік.

Згідно з ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи після створення нового суду суддею доповідачем визначено суддю Дрішлюка А.І., якого було переведено до Одеського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 4065/0115-18 від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 р. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.07.2019 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подали заяву про поновлення строків позовної давності (т. 3, а.с. 32-35)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2020 матеріали цивільної справи були направлені до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.06.2017 (т. 3, а.с.132-136).

09.10.2020 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення (т. 4, а.с. 63-65).

30.11.2020 канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року. Апелянт вважає, вказане заочне рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Апелянт зазначає, що суд, через відсутність належного його повідомлення про судове засідання від 01 червня 2017 року, порушив його обов`язок, передбачений ч.4 ст. 10 ЦПК України, тому суд мав відкласти судове засідання, а не ухвалювати заочне рішення. Також зазначає, що ним не було отримано жодних процесуальних документів, навіть якщо вони направлялися, однак апелянтом отримані не були. Апелянт пояснює, що у оскаржуваному заочному рішенні зазначено, що згідно із розрахунком заборгованості від 16 липня 2015 року, заборгованість за кредитним договором становить 23401113,33 гривень, а тому суд прийшов до висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок. Однак, на думку апелянта, позивачем не було долучено до матеріалів справи належного документа на підтвердження вартості іпотечного майна, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення. Таким чином, у суду не було законних підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім зазначеного пояснює, що незалежно від того, чи виконано вимогу від 30 вересня 2009 року належним чином, з 30 серпня 2010 року строк виконання зобов`язань є таким, що настав і, як наслідок, почався перебіг позовної давності. Заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, до вимог нібито нового кредитору, правонаступником позивача також додано і до суду першої інстанції, разом і з заявою про перегляд заочного рішення, проте судом першої інстанції не надано їй жодної оцінки. Апелянт просить скасувати заочне рішення від 01 червня 2017 року, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 . Поновити строк на апеляційне оскарження. Справу розглядати з повідомленням ОСОБА_1 та її представника. Звільнити від сплати судового збору та покласти його на позивача (т. 4, а.с. 73-95).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.12.2020 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року (т. 4, а.с. 98-102). А ухвалою від 19.01.2021 справа призначена до розгляду (т. 4, а.с. 106).

Судові засідання в справі неодноразово відкладались, в тому числі за клопотаннями сторін в справі.

06.10.2022 та повторно 23.03.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Тонкошкур І.В. подавав клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішенням в справі № 521/21654/21 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Стандарт фінанси груп» та ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про визнання недійсними договорів (т. 5, а.с. 17-19, 28-30).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2023 вказане клопотання було залишене без задоволення.

25.08.2021, 13.07.2023 представник ОСОБА_6 адвокат Халдай І.В. подав клопотання про залучення ОСОБА_7 до участі в справі як правонаступника кредитора (т. 4, а.с. 190-193, т. 5, а.с. 68-72). Вказане клопотання було задоволене протокольною ухвалою.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні протокольною ухвалою до участі в справі була залучена ОСОБА_6 як правонаступник кредитора. Представник ОСОБА_1 адвокат Тонкошкур І.В. не заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Представник ОСОБА_6 адвокат Халдай Ілля Віталійович підтримав апеляційну скаргу відповідача в справі. Представник ОСОБА_1 адвокат Тонкошкур І.В. просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, пояснення учасників провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги щодо щомісячного повернення кредиту, а тому позивач набув право дострокової вимоги до боржника за кредитним договором. Так суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 243,1 кв. м., на якій розташовано вищевказаний будинок, шляхом проведення прилюдних торгів та розподілення коштів від продажу предмета іпотеки (у разі продажу предмета іпотеки за ціною, що перевищує розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором перед банком) між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до встановленого пріоритету та розміру прав чи вимог. При цьому суд виходив з того, що заборгованість за кредитним договором № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007 складає 23 401 113.33 (двадцять три мільйони чотириста одна тисяча сто тринадцять, 33) грн по курсу 22.107282 на 16.07.2015.

Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю, то іпотека поширюється й на належну іпотекодавцю земельну ділянку або її частину, на котрій розташована відповідна будівля (споруда).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи.

14.11.2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», укладено кредитний договір № CNL-502/043/2007 , відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав від банку кредит в розмірі 206061,16 доларів США зі строком користування кредитом до 14.11.2022 (т. 1, а.с. 40-41).

14.11.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №PCL-502/043/2007 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрований в реєстрі під номером 2468 в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до умов цього іпотечного договору предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 288 кв.м., що належить іпотекодавцю ( ОСОБА_3 ) на праві приватної власності, що підтверджується заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2007, справа № 2-6015/07.

Відповідно до п. 3.2. Договору іпотеки в разі звернення стягнення на предмет іпотеки до набувача будівель та споруд переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться предмет іпотеки, згідно з умовами, погодженими з власником земельної ділянки чи на підставі положень законодавства.

Відповідно до пп. і. п. 5.1 Договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується протягом дванадцяти місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки та передати її в іпотеку іпотекодержателю (т. 1, а.с. 58-68).

16.11.2009 року сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору від 14.11.2007, яким доповнили частину № 1 кредитного договору терміном «Строк для введення в іпотеку Банку земельної ділянки» - до 14.01.2010 (т. 1, а.с. 57).

18.03.2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Згідно з вказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняв право вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки, зокрема й договорами укладеними з відповідачем (т. 1, а.с. 69-72, 78).

13.05.2009 ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 723126 на земельну ділянку площею 0,0215 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 154).

Щодо клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_1 приймав участь в справі через свого представника ОСОБА_8 , який неодноразово подавав клопотання в процесі розгляду справи в суд першої інстанції, знайомився з матеріалами справи (т. 1, а.с. 168,169,179,180,200). Отже, сторона відповідача була обізнана про судовий процес, представник відповідача знайомився з матеріалами справи та приймав участь в розгляді справи. Разом з тим, сторона відповідача ОСОБА_1 не скористалася наданими законом процесуальними правами та про застосування строків позовної давності до суду не зверталася.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За обставинами даної справи кредитор скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості з відповідачів. Зокрема, 14.09.2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 (позичальник за кредитним договором № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007), ОСОБА_1 (поручитель за договором поруки № SR-502/043/2007) про стягнення заборгованості. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 позов був задоволений повністю, справа № 2-5801/10. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.12.2012 вказане рішення було скасоване в частині вимог про стягнення заборгованості до поручителя ОСОБА_1 .. Рішення апеляційного суду було залишене без змін ухвалою суду касаційної інстанції.

Отже, кредитор змінив строк виконання кредитного договору шляхом звернення до суду з відповідним позовом до боржників. За встановлених обставин апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню. Як вбачається з матеріалів справи кредитор скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості з відповідачів. Так, 14.09.2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 (позичальник за кредитним договором № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007), ОСОБА_1 (поручитель за договором поруки № SR-502/043/2007) про стягнення заборгованості (т. 3, а.с. 83-85). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 позов був задоволений повністю, справа № 2-5801/10. Суд вирішив стягнути в солідарному порядку заборгованість за кредитом в сумі 1 577 909,97 грн (199 515,72 долари США), суму відсотків за користування кредитом в розмірі 68 818,03 грн (8 701,56 доларів США), сума пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 52 018,13 грн, штрафних санкцій в сумі 525 грн, а всього 1 699 271,13 грн (т. 3, а.с. 37-39). Вказане рішення було скасоване в частині вимог про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.12.2012 (т. 3, а.с. 40-42). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду від 04.12.2012 було залишене без змін (т. 3, а.с. 43-47).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зазначив, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Отже, оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 в справі № 2-5801/10 був визначений розмір заборгованості за кредитним договором, який мав сплатити позичальник, право на нарахування відсотків за договором припинилося з моменту звернення кредитора до позичальника з вимогою дострокового стягнення заборгованості за договором, а тому звернення стягнення на іпотечне майно має відбуватися саме на вказану суму заборгованості: за тілом кредиту 199 515,72 долари США, за відсотками за користування кредитом 8 701,56 доларів США, сума пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 52 018,13 грн, штрафні санкції в сумі 525 грн.

Щодо визнання майна іпотечним

Як було вище зазначено за умовами іпотечного договору від 14.11.2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 288 кв.м., що належить іпотекодавцю ( ОСОБА_3 ) на праві приватної власності, що підтверджується заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2007, справа № 2-6015/07.

Відповідно до п. 3.2. Договору іпотеки в разі звернення стягнення на предмет іпотеки до набувача будівель та споруд переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться предмет іпотеки, згідно з умовами, погодженими з власником земельної ділянки чи на підставі положень законодавства.

Відповідно до пп. і. п. 5.1 Договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується протягом дванадцяти місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки та передати її в іпотеку іпотекодержателю (т. 1, а.с. 58-68).

13.05.2009 ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 723126 на земельну ділянку площею 0,0215 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 154).

16.11.2009 року сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору від 14.11.2007, яким доповнили частину № 1 кредитного договору терміном «Строк для введення в іпотеку Банку земельної ділянки» - до 14.01.2010 (т. 1, а.с. 57).

Докази введення земельної ділянки в іпотеку матеріали справи не містять.

За змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 1 та частиною першою статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим законом, до них, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

За змістом статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналізуючи зазначені положення норм матеріального права, Верховний Суд України у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 дійшов таких висновків: "положення статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість"; "при цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості".

Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 466/1875/14-ц (провадження № 61-37171св18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року викладено такі правові висновки про тлумачення статей 5 та 6 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

- іпотека як право на чужу річ поширюється на конкретну індивідуально-визначену річ, що визначена в договорі;

- існують такі окремі об`єкти цивільних прав, як земельна ділянка і об`єкт незавершеного будівництва, який зведений на цій ділянці. Унаслідок цього відбувається окреме регулювання іпотеки земельної ділянки та визначення, за яких випадків об`єкт незавершеного будівництва, який зведений на цій ділянці, буде предметом іпотеки;

- частини п`ята та шоста статті 6 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулювали правовідносини щодо передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій вже були розташовані будівлі чи об`єкт незавершеного будівництва на момент укладення договору іпотеки. У такому разі предметом іпотеки були і будівлі (споруди) чи об`єкт незавершеного будівництва;

- учасники цивільних відносин за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір могли встановити в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки. У випадку відсутності такої вказівки в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки, підстави для поширення іпотеки на такі об`єкти відсутні».

За обставинами даної справи договором іпотеки було прямо передбачено, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки до набувача будівель та споруд переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться предмет іпотеки, згідно з умовами, погодженими з власником земельної ділянки чи на підставі положень законодавства.

При цьому іпотекодавець взяв на себе обов`язок протягом дванадцяти місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки та передати її в іпотеку іпотекодержателю.

13.05.2009 ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, 16.11.2009 року сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору, яким доповнили частину № 1 кредитного договору терміном «Строк для введення в іпотеку Банку земельної ділянки» - до 14.01.2010. Разом з тим, вказані умови не були виконані належним чином.

За таких обставин, оскільки умовами договору іпотеки було передбачено, що земельна ділянка також є іпотечним майно, в тому числі право іпотекодержателя на земельну ділянку в разі звернення стягнення на житловий будинок, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання земельної ділянки предметом іпотеки.

Разом з тим, враховуючи вище наведені обставини справи, факт стягнення заборгованості за кредитним договором в рамках цивільної справи № 2-5801/10, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного заочного рішення та додаткового рішення та ухвалення нового рішення про визнання предметом іпотеки нерухомого майна та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі: за тілом кредиту 199 515,72 долари США, за відсотками за користування кредитом 8 701,56 доларів США, сума пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 52 018,13 грн, штрафні санкції в сумі 525 грн.

Тому апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості та скасовує оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 5-2 Прикінцевих положень ЗУ «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Щодо інших доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Апелянт зазначає, що відповідач не знав про розгляд справи судом, про відкриття провадження в справі, не був належним чином повідомлений про розгляд справи на 01.06.2017. Разом з тим, вказані обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримав судову кореспонденцію в справі. 24.11.2015 від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (т. 1, а.с. 139, 140-143). 29.01.2016 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тонкошкур І.В. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та просив відкласти розгляд справи на іншу дату. 02.02.2016 ОСОБА_8 ознайомився з матеріалами справи та отримав копії матеріалів справи (т. 1, а.с. 168, 168 оборот). 07.10.2016 адвокат Тонкошкур І.В. подав клопотання, яким просив розглядати клопотання про призначення експертизи в справі за його відсутності та не заперечував щодо його задоволення (т. 1, а.с. 200).

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Неявка в судове засідання відповідача, якому було відомо про розгляд справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що, в тому числі, може свідчити у відсутності інтересу до розгляду справи на стадії розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо визначення ціни предмета іпотеки, апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень діючого законодавства ціна предмета іпотеки визначається на стадії примусового виконання рішення суду (ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження»), тому апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд частково задовольняє апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та відмовляє в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки допущенні порушення судом першої інстанції, на які посилався апелянт, були фактично усунені ухваленням додаткового рішення.

Таким чином, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Апеляційні скарги законного представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року скасувати.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_1 ), третя особа ОСОБА_4 про визнання майна іпотечним та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №PCL-502/043/2007, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрованим в реєстрі під номером 2468, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0215 га, кадастровий номер :47:009:0032, на якій розташовано вищевказаний будинок, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № CNL-502/043/2007 від 14.11.2007 в розмірі: за тілом кредиту 199 515,72 долари США, за відсотками за користування кредитом 8 701,56 доларів США, сума пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 52 018,13 грн, штрафні санкції в сумі 525 грн.

Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 3 654,00 гривень.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 11 грудня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк