П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 949/965/23

Провадження № 22-ц/4815/1270/23

Головуючий у Дубровицькому районному

суді Рівненської області: суддя Отупор К.М.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

о 14 год. 38 хв. 01 вересня 2023 року у

м. Дубровиця Рівненської області

Повний текст рішення складено: 07 вересня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняДубровицького районного суду Рівненської області від 01 вересня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням.

Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що 11 лютого 2023 року близько 22 год. 55 хв. в с. Колки по вул. Л. Яцути, Бруяка Б.В. Сарненського району (колишній Дубровицький район) Рівненської області вчинив дрібне хуліганство, а саме в громадському місці образливо чіплявся до його сина ОСОБА_3 , шарпав за одяг, нецензурно лаявся та застосував фізичну силу відносно його автомобіля марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого розбив задній лівий ліхтар, три колісні ковпаки, зламав корпус зовнішнього правого дзеркала, накладку декоративної кришки багажника, деформував передні праві двері автомобіля. Даний транспортний засіб належить йому на праві приватної власності. Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 березня 2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень. Зазначена постанова суду набрала законної сили 21 березня 2023 року. Вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), в результаті його пошкодження станом на 11 лютого 2023 року становить 15 782,26 гривні, що підтверджується звітом про оцінку автомобіля. Крім того, незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, що виразилась у хвилюваннях за стан здоров`я сина, який постраждав від дій відповідача, у відсутності транспортного засобу, який використовувався в робочих цілях, емоційному стресі внаслідок пошкодження автомобіля, хвилюванні через необхідність перелаштовувати налагоджений ритм життя та підлаштовувати свій день під графік роботи громадського транспорту.

З наведених мотивів просив стягнути з відповідача на свою користь 15782 гривні 26 копійок матеріальної шкоди, 3000 гривень моральної шкоди, витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 4500 гривень та та посенені витрати з оплати судового збору.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вказувалося, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які полягають в неповноті та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, тому вказане рішення суду є незаконним та необгрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що не погоджується з твердженням суду про те, що ним не надано належних доказів щодо розміру завданої шкоди, оскільки не просив суд провести експертизу. Поданий ним звіт про оцінку автомобіля визнано неналежним доказом, адже особа, яка проводила оцінку не попереджалася судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вважає таке твердження суду безпідставним та необгрунтованим, оскільки матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру завданої йому шкоди, інших доказів, які б ставили під сумнів наданий ним висновок про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, немає, а тому така позиція грунтується виключно на припущеннях і не підтверджується належними та допустимими доказами. Наполягав на тому, що ним подано до суду достатньо доказів на підтвердження того, що експерт-оцінювач ОСОБА_4 мав всі повноваження та достатній фаховий рівень підготовки оцінювача для проведення оцінки його автомобіля, жодних порушень законодавства при здійсненні процедури підготовки звіту про оцінку матеріальних збитків порушено не було, а тому даний доказ є належним та допустимим, адже не викликає сумнівів у його правильності і не потребує перевірки шляхом призначення автотоварознавчої експертизи. Стверджував, що наданим ним звітом про оцінку автомобіля №049/2023 від 19 квітня 2023 року визначено дійсний розмір вартості відновлювального ремонту, оскільки його проведено з дослідженням пошкодженого транспортного засобу та відповідно до вимог Методики товарознавчної експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Будь-яких доказів, які б спростовували вартість відновлювального ремонту автомобіля та розмір матеріального збитку, зазначених у звіті, надано не було. Також суд не визначив розмір відшкодування йому моральної шкоди та не навів у рішенні достатніх мотивів для такого висновку з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, не врахував характер і тривалість страждань, стан його здоров`я та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

З викладених міркувань просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про таке право йому було роз'яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2023 року близько 22 год. 55 хв. в с. Колки по вул. Л. Яцути, Сарненського району (колишній Дубровицький район) ОСОБА_2 вчинив дрібне хуліганство, а саме в громадському місці образливо чіплявся до його сина ОСОБА_3 , шарпав за одяг, нецензурно лаявся та застосував фізичну силу відносно його автомобіля марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого пошкодив дзеркало заднього виду з правої сторони та пошкодив задній лівий ліхтар. Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 березня 2023 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень. Дана постанова суду набрала законної сили 21 березня 2023 року (а.с. 9, 10).

Потерпілою особою внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 11 грудня 2003 року (а.с. 9-11).

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником пошкодженого автомобіля марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 12, 23).

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

До змісту права власності входять три обов`язкові елементи: право володіння, користування та розпорядження (ч. 1 ст. 317 ЦК України), тому порушення хоч одного з вказаних елементів є порушенням права власності в цілому.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, на підтвердження наявності матеріальної шкоди, завданої незаконними діями ОСОБА_2 , позивачем було подано до суду такі документи: звіт №049/2023 про оцінку автомобіля "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2007, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , колір - чорний, складений 19 квітня 2023 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с.13-20); акт огляду транспортного засобу від 02 квітня 2023 року складений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с. 21-22); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с 23); фототаблиця автомобіля "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 24-27); ремонтна калькуція №049/2023 від 19 квітня 2023 року (а.с. 28-29); аркуш перевірки даних №049/1023 від 19 квітня 2023 року (а.с. 30); інформація про вартість автомобіля (а.с. 31); кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (а.с. 32); свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №7382 від 30 березня 2009 року (а.с. 33); сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №721/19 від 19 вересня 2019 року (а.с.34); свідоцтво платника єдиного податку (а.с. 35); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.36); товарний чек №049/2023 від 19 квітня 2023 року про оплату позивачем послуг оцінювача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (а.с.37).

Зі звіту №049/2023 про оцінку автомобіля "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 19 квітня 2023 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , видно, що вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля "Chevrolet Aveo", без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (Сврз), в результаті його пошкодження станом на 11 лютого 2023 року становить 15782,26 гривень (а.с. 13-20).

Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 02 квітня 2023 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , в автомобілі "Chevrolet Aveo" було виявлено такі пошкодження: розбитий задній лівий ліхтар, розбиті колісні ковпаки в кількості три штуки, зламаний корпус зовнішнього правого дзеркала, зламана накладка декоративної кришки багажника, деформувані передні праві двері автомобіля (а.с. 21-22).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що звіт про оцінку автомобіля "Chevrolet Aveo" №049/2023 від 19 квітня 2023 року не містить відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та того, що висновок підготовлено для подання до суду, тобто вказаний звіт не відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України. Тому суд визнав даний доказ неналежним та недопустимим. Також суд зазначав, що позивачем не заявлялося клопотання про призначення судової експертизи. що позбавило суд можливості достовірно та беззаперечно встановити завдану йому матеріальну шкоди після пошкодження автомобіля.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Норма ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем не було спростовано будь-якими належними та об`єктивними доказами заявлений позивачем до суду розрахунок матеріальної шкоди. Клопотання чи заяви про проведення експертизи ним до суду першої інстанції не подавалися. Між тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до чинного законодавства саме відповідач має спростовувати подані стороною позивача докази на підтвердження підставності вимог про відшкодування шкоди, де презюмується винуватість її заподіювача.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав доказів щодо розміру завданої шкоди, оскільки не клопотав про проведення експертизи, а здійснений фізичною-особою підприємцем звіт про оцінку автомобіля не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки ця особа не попереджалась судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та твердження про те, що у звіті не зазначено про те, що він підготовлений для подання до суду є безпідставними та необґрунтованими. Так, матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру шкоди заподіяної позивачу чи інших об`єктивних і переконливих доказів, які б ставили під сумнів наданий позивачем звіт №049/2023 про оцінку автомобіля від 19 квітня 2023 року. Тому колегія суддів вважає, що долучений позивачем звіт про оцінку автомобіля є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди. Зважаючи на це, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 15782,26 гривень є доведеною і обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2019 року в цивільній справі № 703/4130/14-ц.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду першої інстанції про те, що судом не зазначено і не встановлено, що саме ОСОБА_2 пошкодив автомобіль, належний ОСОБА_1 , тоді як постановою суду лише стверджується факт вчинення дрібного хуліганства ОСОБА_2 та враховані судом показання свідків, апеляційний суд до уваги не бере. Так, вони не спростовують висновків суду зроблених в постанові Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 березня 2023 року щодо наявності вини ОСОБА_2 та не відповідають встановленим у постанові обставинам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Щодо позовної вимоги про відшкодування з відповідача моральної шкоди, то, на переконання колегії суддів, така вимога підлягає до часткового задоволення.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки діями відповідача було пошкоджено майно позивача, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 було завдано також моральної шкоди, на відшкодування якої суд, з врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, вимог розумності і справедливості визначає у розмірі 1000 гривень.

Апеляційний суд зауважує, що таке відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. В будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно із пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 01 вересня 2023 року.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15782 (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 26 копійок матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків