КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №463/1053/22-ц Головуючий у 1 інстанції: Григоренко І.В.
провадження №22-ц/824/7427/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року позивач Фермерське господарство Бурка В.В. звернувся до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України з позовом про відшкодування шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року відмовлено відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір у даній справі виник між юридичними особами і він не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі Фермерського господарства Бурка В.В. з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що на підставі ст.56 Конституції України фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду (суддів) .

На підставі вимог ст.22, 64 Конституції України права, гарантовані ст.56 Конституції України, не можуть бути скасовані та обмежені.

Вказує, що Держава Україна в особі Державної казначейської служби України не є суб`єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарські повноваження щодо фермерського господарства.

Держава, органи державної влади (в тому числі Державна казначейська служба України) та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Дана позовна заява не стосується обставин, які виникли при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності між Державою Україна в особі Державної казначейської служби України та фермерським господарством «Бурка В.В.» тому, що фермерське господарство «Бурка В.В.» не заключало з Державою Україна в особі Державної казначейської служби України ніяких правочинів у господарській діяльності.

На підставі норм ст.4,8 Господарського Кодексу України, п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України даний спір не підсудний господарським судам.

За вимогами ст.5, ч.4 ст.28, 48 ЦПК України підлягає розгляду в порядку Цивільного судочинства України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі виник між юридичними особами, а тому він не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ФГ Бурки В.В. звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої суддями Львівського апеляційного суду, і відповідачем у даній справі є Держава Україна в особі Державної казначейської служби України.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у статтях 1173, 1174 ЦК, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вирішуючи питання про те, чи є правовідносини господарськими, а відповідно, і спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

У ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Проте, згідно зі ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Таким чином, Фермерське господарство є юридичною особою.

У постановах Верховного Суду України у справі №6-20100св09, справі №6-20859св07, справі №6-13576св07, справі №6-14879св07, справі №6-20275св07 зроблено висновок, що від дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, щодо яких виник спір, а саме фізична особа - фермер вибув зі спірних правовідносин оренди земельних ділянок, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство» зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по оспорюваних договорах оренди землі.

Так, ФГ Бурки В.В. звернулось з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої органами державної влади.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №522/3454/16-ц, «вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина друга статті 21 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частина п`ята статті 21 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства або господарського судочинства».

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки спір у даній справі виник між юридичними особами, то він не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а тому слід відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ФГ Бурки В.В. та залишення без змін ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: