Провадження № 2/470/89/23
Справа № 470/434/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Миколаївської міської ради, служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2023 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача та третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у якій зазначила, що з відповідачем має спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 . Однак з відповідачем вони разом не проживають і дитина повністю знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі в її вихованні та утриманні. 11 квітня 2017 року рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2017 року до повноліття дитини. Однак відповідач аліменти не платить і має заборгованість, наразі він перебуває на військовій службі та не підтримає контакту з дитиною. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року до участі у справі було залучено службу у справах дітей Березнегуватської селищної ради.

Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі на їх задоволенні наполягала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, в якій зазначив що до суду з`явитися не може, оскільки перебуває в ЗСУ, позовні вимоги не визнав.

Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження виданого 12 липня 2016 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області убачається, що позивачка та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю ( а.с.7,42-43).

За рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 лютого 2017 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 05 травня 2017 року видано виконавчий лист ( а.с.36).

За вказаним виконавчим листом у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка з березня 2020 року по 15 червня 2023 року становить 104 429 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості складеним головним державним виконавцем Даниловим О. ( а.с.8).

З акту обстеження умов проживання складеного 20 листопада 2023 року службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради слідує, що ОСОБА_4 проживає у м.Миколаєві разом з матір`ю ОСОБА_5 та її родиною. У помешканні чисто, прибрано, дитина забезпечена одягом, іграшками, шкільним приладдям, між членами родини склалися гарні родинні взаємовідносини. Матір`ю створенні належні умови для проживання, виховання та розвитку доньки ( а.с.77).

За характеристикою завідувача дошкільним навчальним закладом №144 комбінованого типу м.Миколаєва від 21.08.2023 року № 35, малолітня ОСОБА_6 , відвідувала вказаний навчальний заклад з червня 2018 року по лютий 2021 року. Батько дитину в садочок не приводив і не забирав, в батьківських зборах і вихованні дитини участі не брав ( а.с.12).

З листа служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради від 08 листопада 2023 року за № 568/01-12 відомо, що відповідач зареєстрований на території Березнегуватської селищної ради, однак проживає у м.Миколаєві, наразі мобілізований до ЗСУ, де виконує військовий обов`язок по теперішній час. Відповідач бажав спілкуватися з донькою, однак позивачка часто відмовляла йому в цьому посилаючись на хворобливий стан дитини, або їх зустрічі відбувалися у присутності теперішнього чоловіка позивачки. Представникам служби у справах дітей позивачка пояснювала що звернулась до суду з відповідним позовом, оскільки відповідач не спілкується, не приїздить до дитини, не приймає участі у її вихованні і навчанні, не сплачує аліменти та має заборгованість по аліментам. Вона уклала шлюб з іншим чоловіком та бажає щоб він удочерив доньку, оскільки виховує її з дитинства. Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7 , служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради не надала, посилаючись на неможливість його складення через неприбуття сторін у справі, з поважних причин, на засідання комісії (а.с.66).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закон України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, 27 лютого 2023 року у справі № 443/643/21 (провадження № 61-12609св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

В обґрунтування позову позивачка послалася на те, що спільна дитина сторін повністю перебуває на її утримані, відповідач не відвідує доньку, не приймає участі в її вихованні і навчанні, однак зазначене не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь у її утриманні і вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

З заяви відповідача до суду убачається, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про зазначене він повідомляв також службу у справах дітей Березнегуватської селищної ради пояснюючи, що бажає бачитися з донькою, однак наразі перебуває на військовій службі у Збройних силах України, та висловив сподівання що в подальшому позивачка не чинитиме цьому перешкод.

Такі обставини як проживання дитини разом з вітчимом, який виховує її з дитинства і бажає вдочерити та наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з березня 2020 року до 15 червня 2023 року, також не можуть бути підставами для позбавлення його батьківських прав. Крім цього, з матеріалів справи убачається, що виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки за виконавчим листом по справі №488/638/17 виданим 05 травня 2017 року Корабельним судом м.Миколаєва було відкрито державним виконавцем 08 червня 2017 року. 18 березня 2020 року вказане виконавче провадження було передано до Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за зареєстрованим місцем проживання відповідача, при цьому з постанови про передачу виконавчого провадження слідує, що станом на 31 січня 2020 року відповідач заборгованості по сплаті аліментів не мав (а.с.41). Що спростовує доводи позивачки викладені у позові, про несплату відповідачем аліментів з дня відкриття виконавчого провадження по теперішній час.

Отже, врахувавши те, що відповідач має бажання та наміри підтримувати стосунки з донькою, а позивач не довела що він є особою, яка навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків або становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. З огляду на викладене суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачки слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Миколаївської міської ради, служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 11 березня 2019 року, орган що видав 4811.

Відповідач: ОСОБА_2 - адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Служба у справах дітей Миколаївської міської ради: адреса місцезнаходження вул. Адміральська, буд. № 20 м.Миколаїв індекс 54027, ;

Служба у справах дітей Березнегуватської селищної ради: адреса місцезнаходження: Соборно Миколаївська площа, 10 смт Березнегувате Миколаївська область, .

Суддя С. Ф. Орлова

Повний текст рішення суду складено 12 грудня 2023 року.