Номер провадження 2/754/4597/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання - Довгань Г.А.

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про захист порушених житлових прав

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України про захист порушених житлових прав, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача викладеного в листі від 20.06.2023 № 16104/6/99-00-17-01-02-06 відмови у зміні статусу однокімнатної службової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та направлення до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири з числа службових та закріплення її за зареєстрованою проживаючої у ній сім`єю ОСОБА_1 . Зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 05.06.2023 про виключення квартири з числа службових однокімнатна службову квартиру, жилою площею 17,96 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та направити до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири з числа службових та закріплення її за зареєстрованою і проживаючої сім`єю ОСОБА_1 . Позовні вимоги обгрунтовував, що позивач з 17.05.2002 по 30.11.2018 проходив службу в органах податкової міліції (ДПА, ДПС, Міндоходів, ДФС) в тому числі в центральному апараті з грудня 2005 року. Звільнений з податкової міліції наказом Державної фіскальної служби України від 30.11.2018 № 2332-о у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років у календарному обчисленні 18 років 11 місяців 13 днів. Позивач має право на пільги, встановлені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», як особа з інвалідністю в наслідок війни та ветеран податкової міліції. Позивач разом із членами сім`ї перебуває на квартирному обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації з 12.09.2007. Облікова справа № 24848. Категорія, особа з інвалідністю внаслідок війни. На підставі ордеру №5115 на право зайняття службового житлового приміщення від 13.08.2015 виданого на підставі Розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від12.08.2015 № 452 «Про затвердження рішення адміністрації Державної фіскальної служби України про надання службового житлового приміщення» ОСОБА_1 , як заступнику начальника першого відділу другого оперативного управління Головного управління власної безпеки Державної фіскальної служби України надано однокімнатну службову квартиру, жилою площею 17,96 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час в службовій квартирі проживає та зареєстрований Позивач разом з дружиною та двома синами. Відповідно до повідомлення направленого листом Державної фіскальної служби України від 26.10.2021 № 1552/К/99-99-11-05-14 встановлено, що відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови КМУ від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», визначено що ДПС та Дермитслужба є правонаступниками майна, та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. У зв`язку з чим, службова квартира, яка була надана позивачу для проживання, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 передана з оперативного обліку ДФС на оперативний облік Державної податкової служби України. З метою реалізації права на житло закріпленого ст. 47 Конституції України, позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення спірної квартири з числа службових від 05.06.2023 та направлення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири з числа службових. За результатами розгляду вищезазначеної заяви позивача ДПС надана відповідь листом від 20.06.2023 №16104/99-00-17-01-02-06, що відповідно до пункту 5 розділу 1 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Державній податковій службі України та її територіальних органах, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.06.2021 № 338, громадяни, які пропрацювали в ДПС або її територіальних органах, щ надав їм службове житло не менше як 10 років та проживають у цьому службовому приміщенні не менше як 10 років, перебувають на обліку для отримання житла, не мають іншого житла у приватній власності (вони, а також члени їх родини), мають право звернутись із відповідною заявою до ДПС або її територіального органу про надання ними клопотання до органу місцевого самоврядування про виключення цього житла з числа службового. Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Таким чином, здійснення заходів щодо виключення жилих приміщень з числа службових не є обов`язком, а є виключно правом установи, організації, підприємства. Враховуючи вищевикладені обставини позивач вважає дії (бездіяльність) відповідача щодо не прийняття рішення про виключення квартири з числа службової та не направлення до виконавчого органу місцевого самоврядування за місцемзнаходження квартири клопотання про виключення службового житлового приміщення фактично позбавляють позивача можливості реалізувати свої права на житло.

Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року відкрито провадження, розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження.

04.09.2023 року відповідачем подано відзив в якому вказано, що позовні вимоги необгрунтовані та такі що не підлягають задоволенню, також не підтвердженні належними та допустимими доказами. Статтями 6, 19 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та спосіб, визначені Конституцією та законами України. Користування службовим житлом регулюється Житловим кодексом Української РСР від 30.06.1983 року № 5464-Х (далі - ЖКУ), Положенням про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 (далі - Положення). Відповідно до абзацу 2 п. 8 Положення службові жилі приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом. Службове жиле приміщення надається працівникові на час виконання ним обов`язків, які потребують проживання в таких приміщеннях пункт 15 Положення. Відповідно до ст. 124 ЖКУ та п. 34 Положення Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим відповідно до ст. 125 ЖКУ та пункту 35 Положення, визначені деякі категорії осіб, яких не може бути виселено зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, серед яких, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надала службове жиле приміщення, не менше 10 років. Звертаємо увагу, що здійснення заходів щодо виключення житлових приміщень з числа службових є право, а не обов`язком підприємств, організацій, установ. Крім того, службове житлове приміщення надається працівникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні, проте позивач не є працівником Державної податкової служби України. Відповідно до абзацу 1 пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Таким чином, законодавчо не встановлено обов`язку володільця службових приміщень вилучення житла з числа службових, а лише надано право, що безумовно є дискреційними повноваженнями відповідача. Необхідно зазначити, що суд має право перевірити лише правомірність дій державної влади, але не визначати яким чином вправі діяти суб`єкт владних повноважень та яким чином він повинен приймати рішення. Своєю позовною вимогою про зобов`язання відповідача на направлення до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири з числа службових позивач фактично намагається втрутитись у дискреційні повноваження відповідача через рішення суду. Крім того, слід зазначити, що право позивача на житло жодним чином не порушено, оскільки відповідач, як вже було зазначено вище, в межах наданих прав лише відмовлено у виключенні квартири з числа службових, а не прийнято рішення про виселення позивача. Також позивач зазначає, що відповідно до п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України (в редакції 2021 року) визначено, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про національну поліцію» та Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (зі змінами) (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу. Пунктом 2 Постанови № 1200 встановлено, Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; При цьому абзацами 6 та 8 п. 2 Постанови № 1200 встановлено, Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Державна фіскальна служба до часу утворення центральних органів виконавчої влади, зазначених у цьому пункті, має повний доступ до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інших реєстрів, банків і баз даних, ведення яких покладено законодавством на Державну податкову службу та Державну митну службу. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України, затверджено зокрема положення про Державну податкову службу України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби України» погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї Постановою КМУ № 227 функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску. Постановою КМУ від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби « утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесенні до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином постанови № 1200 та № 537, Розпорядження № 682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Державної податкової служби України та її територіальних органів функцій Державної фіскальної служби України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску. Статтею 348 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла до 24.09.2021) передбачалося, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Згідно з пунктами 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Постановою КМУ від 12.05.2021 № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» утворено Бюро економічної безпеки України, як Центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. З 25.09.2021 розділ 18- 2 Податкового кодексу України виключено на підставі п. 134 розділу 1 Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні». За змістом абзацу 2 п. 1 розділу 2 Закону № 1797-VIII цей Закон набирає чинності з 01.01.2017, крім, зокрема, п. 134 розділу 1 (щодо виключення розділу 18-2) - з дня прийняття рішення КМУ про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності Закону України «Про Бюро економічної безпеки України». З 25.03.2021 набрав чинності Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», відповідно до п. 1 ст. 1 якого Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладається завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. Відповідно до Закону повноваження, пов`язані із забезпеченням запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, передані Бюро економічної безпеки України. Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону внесено зміни до низки законодавчих актів у частині передачі прав, повноважень, обов`язків та функцій оперативних підрозділів доходів і зборів (податкової міліції) Бюро економічної безпеки України. Таким чином, діяльність підрозділів податкової міліції не належить до сфери діяльності, в яких Державна податкова служба України та її територіальні органи є правонаступниками Державної фіскальної служби України та територіальних органів. Підрозділи податкової міліції у структурі Державної податкової служби України та її територіальних органів відсутні. Враховуючи викладене вважаємо, що правовий та соціальний захист начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їх сімей наразі забезпечується саме Бюро економічної безпеки України.

18.09.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач вказав, що відзив вважає необгрунтованим та не підтверджений належними та допустимими доказами тому просить суд взяти до уваги обставини викладені у позовній заяві до уваги та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.09.2023 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в якому представник відповідача вказав, що є необгрунтований і вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами та просили суд не брати до уваги при винесені рішення, та просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

26.09.2023 на адресу суду надійшло клопотання позивача про залишення відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив без розгляду.

29.09.2023 на адресу суду надійшли заперечення на клопотання про залишення відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив без розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року закрито підготовчий розгляд справи.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач з 17.05.2002 по 30.11.2018 проходив службу в органах податкової міліції (ДПА, ДПС, Міндоходів, ДФС) в тому числі в центральному апараті з грудня 2005 року. Звільнений з податкової міліції наказом Державної фіскальної служби України від 30.11.2018 № 2332-о у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років у календарному обчисленні 18 років 11 місяців 13 днів. Позивач має право на пільги, встановлені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», як особа з інвалідністю в наслідок війни та ветеран податкової міліції.

Позивач разом із членами сім`ї перебуває на квартирному обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації з 12.09.2007. Облікова справа № 24848. Категорія, особа з інвалідністю внаслідок війни.

На підставі ордеру №5115 на право зайняття службового житлового приміщення від 13.08.2015 виданого на підставі Розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від12.08.2015 № 452 «Про затвердження рішення адміністрації Державної фіскальної служби України про надання службового житлового приміщення» ОСОБА_1 , як заступнику начальника першого відділу другого оперативного управління Головного управління власної безпеки Державної фіскальної служби України надано однокімнатну службову квартиру, жилою площею 17,96 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час в службовій квартирі проживає та зареєстрований Позивач разом з дружиною та двома синами.

Відповідно до повідомлення направленого листом Державної фіскальної служби України від 26.10.2021 № 1552/К/99-99-11-05-14 встановлено, що відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови КМУ від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», визначено що ДПС та Дермитслужба є правонаступниками майна, та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. У зв`язку з чим, службова квартира, яка була надана позивачу для проживання, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 передана з оперативного обліку ДФС на оперативний облік Державної податкової служби України.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення спірної квартири з числа службових від 05.06.2023 та направлення до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири з числа службових. За результатами розгляду вищезазначеної заяви позивача ДПС надана відповідь листом від 20.06.2023 №16104/99-00-17-01-02-06, що відповідно до пункту 5 розділу 1 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Державній податковій службі України та її територіальних органах, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.06.2021 № 338, громадяни, які пропрацювали в ДПС або її територіальних органах, що надав їм службове житло не менше як 10 років та проживають у цьому службовому приміщенні, перебувають на обліку для отримання житла, не мають іншого житла у приватній власності (вони, а також члени їх родини), мають право звернутись із відповідною заявою до ДПС або її територіального органу про надання ними клопотання до органу місцевого самоврядування про виключення цього житла з числа службового. Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Таким чином, здійснення заходів щодо виключення жилих приміщень з числа службових не є обов`язком, а є виключно правом установи, організації, підприємства.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів). Відповідно ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

За змістомстатті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Статтями 6, 19 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Користування службовим житлом регулюється Житловим кодексом Української РСР від 30.06.1983 року № 5464-Х (далі - ЖКУ), Положенням про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 (далі - Положення).

Відповідно до абзацу 2 п. 8 Положення службові жилі приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом. Службове жиле приміщення надається працівникові на час виконання ним обов`язків, які потребують проживання в таких приміщеннях пункт 15 Положення.

Відповідно до ст. 124 ЖКУ та п. 34 Положення Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим відповідно до ст. 125 ЖКУ та пункту 35 Положення, визначені деякі категорії осіб, яких не може бути виселено зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, серед яких, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надала службове жиле приміщення, не менше 10 років.

Сторонами по справі не заперечувалось, що жодних дій направлених на виселення позивача із займаного службового житла відповідачем не вчинялось.

Здійснення заходів щодо виключення житлових приміщень з числа службових є правом підприємств, організацій, установ.

Відповідно до абзацу 1 пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Як вбачається з матеріалів справи, право позивача на житло жодним чином не порушено, оскільки відповідач, як вже було зазначено вище, в межах наданих прав лише відмовлено у виключенні квартири з числа службових, а не прийнято рішення про виселення позивача.

Відповідно до п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України (в редакції 2021 року) визначено, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про національну поліцію» та Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (зі змінами) (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу.

Пунктом 2 Постанови № 1200 встановлено, Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; При цьому абзацами 6 та 8 п. 2 Постанови № 1200 встановлено, Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Державна фіскальна служба до часу утворення центральних органів виконавчої влади, зазначених у цьому пункті, має повний доступ до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інших реєстрів, банків і баз даних, ведення яких покладено законодавством на Державну податкову службу та Державну митну службу.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов висновку про залишення позову без задоволення, оскільки право на житло позивача не порушено та доводи викладені у позові не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд виходить із того, що відповідач надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у підготовці і подання документів квартирної справи для виключення квартири з числа службових.

В оцінці спірних правовідносин слід виходити з того, що суд має право зобов`язати орган вчинити певні дії, які гарантували б захист прав і свобод людини, оскільки Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 13.02.2020 у справі №750/13081/18, від 13.02.2020 у справі №750/13081/18, від 27.05.2020 у справі №750/1063/19, від 9.10.2020 у справі №750/3925/18 та від 12.11.2020 у справі №750/967/19, і які суд також враховує при розгляді цієї справи відповідно до п.4 ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4,10,12, 76-80, 141, 235, 258, 259, 263 -265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про захист порушених житлових прав - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Державна податкова служба України (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8)

Повний текст рішення складено 11.12.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран