печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу 757/28450/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору та стягнення відсотків,-,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору банківського вкладу .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 січня 2014 р. між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDNWFD500.

На виконання зазначеного вище договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на який було внесено 60 000, 00 дол. США.

10 серпня 2015 р. позивач звернулася до банку із заявою про розірвання депозитного договору та видачу належних їй коштів.

Станом на 10 серпня 2022 р. зазначені вище вимоги відповідачем безпідставно не виконані, у зв`язку із цим позивач звернулась дло суду з позовом.

Відтак, позивач просить суд розірвати депозитний договір № SAMDNWFD500 від 14 січня 2014 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача за договором № SAMDNWFD500 від 14 січня 2014 р. 60 000, 00 дол. США суми вкладу.

12.08.2022 ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

11.10.2022 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що належним боржником є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки відповідач перевів борг за даним договором.

Відтак, представник відповідача вважає, що саме ТОВ «ФК Фінілон» є належним відповідачем.

Окрім цього, представник відповідача звертає увагу, що 10.08.2015 позивач звернулася до ПАТ «КБ «Приватбанк» з письмовою вимогою про дострокове розірвання договору депозитного вкладу та повернення вкладу з нарахованими відсотками.

Отже, вимога позивача про розірвання договору вкладу, який є предметом спору, є неправомірною та не може бути задоволена судом, оскільки договір вже є розірваним на вимогу вкладника та відсутні будь-які підстави для його розірвання у судовому порядку, так як це суперечить умовам договору та суті, визначеної умовами щодо порядку розірвання договору на вимогу однієї зі сторін.

Також, представник відповідача звернула увагу, що позивач не зазначила про те, що наявне судове рішення, яке набрало законної сили у справі № 757/29448/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 14.01.2014 року.

Так, за результатами розгляду справи відмовлено у задоволенні позовних вимог та встановлено, що у серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення банківського вкладу з відсотками у розмірі 60 000 доларів США та з Національного банку України моральної школи у розмірі 7000 гривень.

Відтак, вимоги позивача підлягають закриттю в частині стягненню депозитного вкладу за договором № SAMDNWFD500 від 14.01.2014 року, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а інші вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основного заобов`язання, та, окрім цього, з підстав розірвання договору, за заявою позивача з 12.08.2015 року.

13.10.2023 представником відповідача були направлені заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких представник вважає, доводи позивача щодо нікчемності правочину щодо переведення боргу є необґрунтованими.

01.11.2023 представник позивача направив заяву про збільшення позовних вимог, а саме, окрім первісних вимог, просив стягнути 51 189,04 доларів США відсотків, за період з 15.03.2014 по 12.10.2022.

На дану заяву про збільшення позовних вимог представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити в позовних вимогах, оскільки вимоги про розірвання договору підлягають закриттю, а тому інші вимоги є похідними та підлягають відмові.

03.11.2023 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому представник не погоджувався з доводами представника відповіда, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.

28.11.2023 представником відповідача булии подані додаткові пояснення по справі.

23.01.2023 представником позивача були подані письмові пояснення.

02.08.2023 представником позивача були направлені письмові пояснення щодо того, що позивач є громадянкою України.

27.09.2023 ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотання про зупинення провадження.

27.09.2023 ухвалою суду було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання депозитного договору, в частині стягнення депозитного вкладу за договором № SAMDNWFD500 від 14.01.2014 у розмірі 60000,00 дол.США, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

27.09.2023 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Разом з цим, представником позивача направлено заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, подала заяву про про розгляд справи без фіксування технічними засобами, заперечувала щодо задоволення, підтримала свою позицію викладену у клопотані про закриття провадження.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та міста Севастополя - філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договору банківського вкладу.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України).

З врахуванням зазначеначеного, варто звернути увагу, що у частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків».

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Варто вказати, що з доводів сторін вбачається, що 10.08.2015 позивач звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору депозитного вкладу та повернення вкладу з нарахованими відсотками. Відтак, даний договір є розірваним, а іншого стороною позивача не було спростовано.

Право клаєнта на розірвання депозитного договору в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримення банком заяви про розрівання договору та повернення коштів, що узгоджується з позицією у постанові Верховного суду у справі 727/898/19 від 08.09.2021.

З врахуванням зазначеного та досліджених обставин справи та норм, які регулюють дані правовідносини, суд прийшов вважає, що в контексті того, що існує рішення, яке набрало законної сили стосовного депозитного договору, який є предметом позовної заяви, підстав для задоволення позову в частині розірвання договору та стягнення відсотків, немає. Оскільки, дані позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, а провадження у цій частині вимог закрито з підстав наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яким у позові відмовлено.

Дана позиція викладена постановах Верховного суду у справах № 757/31948/18-ц від 19.05.2021 року, № 199/5318/20 від 11.05.2022, № 757/7738/22 від 29.03.2023 року.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині розірвання договору та стягнення відсотків, оскільки ці позовні вимоги є також похідними від вимоги про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, а провадження у цій частині вимог закрито з підстав наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, оскільки дані вимоги є похідними в частині виконання основного зобов`яння, то вони не підлягають задоволенню.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 526, 551, 1058, 1060, 1061, 1066, 1067, 1070 Цивільного кодексу України,ст.ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»,ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору та стягнення відсотків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.11.2023.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА