ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/1178/22

провадження № 22-ц/4809/791/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Мегабанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року у складі судді Мохонько В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року АТ «Мегабанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.08.2019 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» було укладено кредитний договір №162-004-850-2-19-Г(з ануїтетними платежами).

АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має заборгованість, яка станом на 01.12.2021 року складає 17 797,87 грн., з яких: 486,73 грн. - суми залишку нарахованих та несплачених відсотків, 1961,90 грн. - суми залишку нарахованої та несплаченої комісії винагороди, 5 044,84 грн. - суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 кредитного договору.

Просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за Кредитним договором №162-004-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами) від 30.08.2019 року в розмірі - 15 835,97 грн., з них: 10304,40 грн. - сума залишку заборгованості за кредитом, 486,73 грн. - суми залишку нарахованих та несплачених відсотків, 5 044,84 грн. - суми штрафу, нарахованого відповідно до розділу 6 кредитного договору, а також 2207,51 грн. - сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 1961,90 грн. - суми залишку нарахованої та несплаченої комісії винагороди - відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача залишку нарахованої та несплаченої комісії винагороди в сумі 1 961,90 грн. за кредитним договором № 162-004-850-2-19-Г та додатку №1 до нього в частині встановлення щомісячної сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, АТ «Мегабанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанцій не взято до уваги висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.

Вказує, що згідно пункту 2.8 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості сплачується комісійна винагорода в розмірі 3,5 % від суми кредиту. Пунктом 2.9. договору передбачено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди сплачується щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

3 такими тарифами та умовами, передбаченими кредитним договором, відповідач погодилась, про що власноручно підписалась в кредитному договорі.

Враховуючи вищевикладене, випливає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача залишку нарахованої та несплаченої комісії винагороди в сумі 1 961,90 грн. є неправильним та таким, що не грунтується на вимогах Закону, а тому підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

30.08.2019 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», було укладено кредитний договір №162-004-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами).

Згідно з розділу 1, 2 кредитного договору позивач надав грошові кошти шляхом їх зарахування на поточний рахунок позичальника в розмірі 11 210,76 грн. на строк з 30.08.2019 по 29.08.2022 включно, зі сплатою 15,00% річних, а відповідач зобов`язалась на умовах, передбачених Договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.2. Кредитного договору для обліку кредиту кредитодавець відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 для обліку нарахованих процентів за кредитом відкриває рахунок № НОМЕР_2 .

Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.

Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати відповідачем та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобов`язання відповідачем заборгованість його повністю погашається.

Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах.

Пунктом 2.9. Кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 1 129,12 грн. та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

30.08.2019 грошові кошти в розмірі 11 210,76 гри, передбачені Кредитним договором були видані відповідачу (перераховані на поточний рахунок позичальника), що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_3 за період з 30.08.2019 по 30.11.2021.

Починаючи з листопада 2019 року відповідачем порушуються строки сплати щомісячних платежів за кредитом.

Відповідно до п. 4.4. кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 2.11. цього договору- (0.1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього Договору.

З 02.03.2020 відповідачу була встановлена процентна ставка в розмірі 0.1 % річних.

Станом на 01.12.2021 загальна заборгованість за кредитом складає 10 304,40 грн., що підтверджується виписками з рахунків № НОМЕР_4 за період з 30.08.2019 по 30.11.2021 та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2021.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Мегабанк» про стягнення 1961,90 грн. - суми залишку нарахованої та несплаченої комісії винагороди, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 30.08.2019 між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір №162-004-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами).

Згідно пункту 2.8 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості сплачується комісійна винагорода в розмірі 3,5 % від суми кредиту.

Пунктом 2.9. кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 782,52 грн. та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

30.08.2019 грошові кошти в розмірі 11 210,76 гри, передбачені кредитним договором були видані відповідачу (перераховані на поточний рахунок позичальника), що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_3 за період з 30.08.2019 по 30.11.2021.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку суми несплаченої комісійної винагороди за період з листопада 2019 року по березень 2020 року, включно, в розмірі 1 961,90 грн. суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, за змістом статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення кредитного договору від 30.08.2019 № 162-004-850-2-19-Г (з ануїтетними платежами) про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1961,90 грн. (пункт 2.8, 2.9 кредитного договору) суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційними та такими, що суперечать моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний