Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5329/22 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В.Б.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/5329/22 за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради, третя особа: Управління державної інспекції архітектури та містобудування в Житомирській області, про визнання права власності на гараж

за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Звягельської міської ради. Просила визнати за нею право власності на одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , площею забудови 26,70 кв.м (площею загальною внутрішньою 23,50 кв.м), що знаходиться в гаражному масиві по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що у 1996 році збудувала одноповерховий гараж на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,0027 га в гаражному масиві по АДРЕСА_1 . Реєстраційною службою Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області 13 листопада 2013 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, щодо передачі їй у приватну власність гаражної ділянки № НОМЕР_1 на території масиву по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража площею 0,0027 га, кадастровий номер земельної ділянки :00:039:0259. КП «Новоград-Волинське МБТІ» виготовлений технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . З технічного паспорта вбачається, що гараж площею 23,50 кв.м побудовано 1996 року. Документом для реєстрації права власності може бути рішення суду про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. Звягельська (Новоград-Волинська) міська рада надала довідку (висновок) №23 про те, що гараж може використовуватися за призначенням та відповідає містобудівним вимогам. Хоча їй відомо, що побудований гараж не підпадає під перелік об`єктів, які можуть бути прийняті згідно з спеціальним Порядком, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року №158, та про можливість застосування «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461 за рішенням суду, але вона зверталася до Управління ДІАМ у Житомирській області з метою вирішення питання у позасудовому порядку. Проте, 10 жовтня 2022 року отримала відмову компетентного органу, а декларацію повернуто на доопрацювання у зв`язку з відсутністю у неї повідомлення про початок будівельних робіт.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року визнано за ОСОБА_1 право власності на одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному масиві по АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державна інспекція архітектури та містобудування України подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що позивачем не надано та матеріали справи не містять відомостей про наявність у ОСОБА_1 проектної та робочої документації. Довідка Управління містобудування архітектури та земельних відносин міської ради від 26 листопада 2021 року №23 встановлює лише відповідність розташування гаража вимогам ДБН та не є доказом відсутності порушення будівельних норм. Ця довідка підтверджує, що гараж побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватися за призначенням. Встановити наявність або відсутність відхилень від вимог державних будівельних норм можливо лише за результатами експертизи проектів будівництва в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року №560. Позивач до суду не надала та матеріали справи не містять результатів експертизи проекту будівництва, як доказ відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єктів нерухомості, а тому відсутні умови для визнання права власності на гараж на підставі рішення суду. Також судом першої інстанції не врахований факт, відсутності у ОСОБА_1 проектної та робочої документації є грубим порушенням вимог ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та є наслідком низки помилково встановлених обставин. Отже, оскільки позивач не надала суду та матеріали справи не містять проектної та робочої документації, а також результатів експертизи проекту будівництва, як доказу відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому гаражі, то відсутні умови для визнання права власності на гараж на підставі рішення суду. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач через центр надання адміністративних послуг подала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що зареєстрована 10 жовтня 2022 року за №ІУ69, але вказана декларація повернута на доопрацювання. Суд першої інстанції не враховував того, що оскільки декларація про готовність до експлуатація повернута на доопрацювання, то дії Управління ДІАМ у Житомирській області не можна розцінювати як відмову у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва. Окрім того, позивач не оскаржувала дії відповідного органу про повернення документів на доопрацювання, а тому не вичерпала усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту в позасудовому порядку. Суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що скаржник умисно замовчує той факт, що у січні 2023 року (до подачі скаржником апеляційної скарги) нею зданий в експлуатацію самочинно збудований гараж на підставі поданої Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта. Також, 21 січня 2023 року сертифікованим експертом проведено технічне обстеження, необхідне для подачі Декларації про готовність гаража до експлуатації, а 23 лютого 2023 року Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин на підставі витягу з ЄДЕССБ (реєстраційний номер №ІУ29) присвоєно юридичну адресу гаражу та 23 лютого 2023 року вона зареєструвала право власності на гараж. Позиція та доводи ДІАМ України побудовані на припущеннях та не відповідають діючому законодавству та усталеній судовій практиці.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник Державної інспекції архітектури та містобудування України Кравченко Я.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення скасувати та ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кобрина Н.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звягельська міська рада у судове засідання не з`явилася. Спрямувала до суду клопотання (заяву) про розгляд справи без участі її представника. Одночасно зазначила про те, що при вирішені спору повністю покладається на розсуд суду.

За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, гаражна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0027 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:039:0259 із цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13 листопада 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2012 року (а.с.6-7).

КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської області 23 липня 2021 року виготовило технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому міститься відмітка, що гараж побудований в 1996 році (а.с.8-9).

У довідці Управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради від 26 листопада 2021 року №23 зазначено, що одноповерховий гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 відповідає вимогам державних будівельних норм, побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватись за призначенням (а.с.11).

Із витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 10 жовтня 2022 року слідує, що подана ОСОБА_1 декларація про готовність до експлуатації об`єкта гаража АДРЕСА_2 , клас наслідків СС1, повернута на доопрацювання у зв`язку з неподанням документів, необхідних для прийняття рішення, а саме: зареєстрованого повідомлення по початок виконання будівельних робіт (а.с.15-16).

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій ст.373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя ст.375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої ст.375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються ст.376 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій

ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року в справі №680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року в справі №359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята ст.376 ЦК України).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя ст.375 ЦК України).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проєктів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (ст.5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені ст.ст.26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст.ст.34,37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проєктування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року №461 (далі Порядок №461).

Відповідно до ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку №461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Пунктом 3-1 Порядку №461 визначено перелік документів, які має подати зацікавлена особа, для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

Документи подають в електронній формі, паперовій формі або поштовим відправленням з описом вкладення через центри надання адміністративних послуг.

У пункті 17 Порядку №461 зазначено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (пункт 18 Порядку №461).

Відповідно до пункту 19 Порядку №461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації (пункт 20 Порядку №461).

Слід також звернути увагу, що під час дії воєнного стану прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №722 «Деякі питання здійснення дозвільних та реєстраційних процедур у будівництві в умовах воєнного стану».

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно наділена особа, яка у передбаченому законом порядку зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю, це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність (бездіяльність) дають підстави вважати про наявність спору про право. Вказаних умов позивачем не дотримано.

Повернення Управлінням ДІАМ у Житомирській області декларації про готовність до експлуатації об`єкта на доопрацювання не свідчить про прийняття компетентним органом державного архітектурно-будівельного контролю рішення про відмову в прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого гаража АДРЕСА_2 . Отже, відсутні передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_1 у судовому порядку права власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що у січні 2023 року позивач здала в експлуатацію самочинно збудований гараж на підставі поданої Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта та 21 січня 2023 року сертифікованим експертом проведено технічне обстеження, а 23 лютого 2023 року Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин присвоєно юридичну адресу гаражу та 23 лютого 2023 року позивач зареєструвала право власності на гараж не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про незаконність рішення суду першої інстанції, враховуючи, що апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення. Отже, станом на 07 грудня 2022 року вказаних обставин та документів, на які посилається ОСОБА_1 у відзиві, не існувало, оскільки вони з`явилися після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, а саме: у січні лютому 2023 року.

Так, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2023 року в справі №285/4998/21.

Із огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції, яке суперечить нормам матеріального та процесуального права, та ухвалює нове, яким відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України підлягає до стягнення сплачений за подання апеляційної скарги та документально підтверджений судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Звягельської міської ради про визнання права власності на гараж.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України 1 488,60 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 грудня 2023 року.