Справа № 182/7467/21
Провадження № 2/0182/841/2023
01.12.2023 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Власенко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополь за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , -
03.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.
Йому на праві приватної власності належить мопед Jiepa, без д/н, номер рами НОМЕР_1 .
12.08.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі його сина, ОСОБА_3 , який на законних підставах керував належним йому мопедом, та за участі ОСОБА_2 , який перебував за кермом автомобіля Kia, д/н НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 . За фактом цього ДТП до суду був направлений протокол про адміністративне правопорушення ААБ №033033 від 12.08.2021 року, передбаченого ст.124 КУпАП (справа №182/5560/21).
Відповідно до постанови Нікопольського міськрайнного суду Дніпропетровської області у справі №182/5560/21 від 25.08.2021 року, водій ОСОБА_2 12.08.2021 року о 09:00 год., керуючи транспортним засобом автомобілем Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , рухаючись у м.Нікополі Дніпропетровської області по вул. Херсонська на регульованому перехресті з вул.Г.Чорнобиля, при повороті ліворуч не надав переваги у русі мопеду Jiepa під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого допустив порушення вимог п.16.6 ПДР України.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №182/5560/21 від 25.08.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Внаслідок ДТП належний йому транспортний засіб отримав суттєві механічні ушкодження і він був знищений, що підтверджується висновком авто товарознавчого дослідження з визначення величини матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу внаслідок ДТП, №910 від 27.10.2021 року.
Згідно висновку, ринкова вартість належного йому транспортного засобу Jiepa, без д/н, номер рами НОМЕР_1 , на момент зіткнення 12.08.2021 року становила 9251,76 грн.
Цивільно-правова відповідальність відповідача булла зареєстрована у ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» за договором франшизи №202533066 від 17.01.2021 року. Відповідальність за автомомобілем Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , покладена на ОСОБА_4 . Відповідач правомірно керував автомобілем Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.
Для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування у випадку настання страхового випадку, він звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із відповідними документами. У відповідь на його звернення, йому був наданий лист №2163382 від 24.09.2021 року, яким було повідомлено, що обов`язок відшкодувати йому шкоду, завдану ДТП, покладено на ОСОБА_4
24.09.2021 року на його рахунок надійшла сума 1500,00 грн. страхове відшкодування за договором страхування №202533066 від 17.01.2021 року від ОСОБА_4 . Але цих коштів не вистачає для відшкодування завданої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди. У результаті ДТП його мопед був знищений і не підлягає відновленню.
Вважає за доцільне стягнути з відповідача ринкову вартість належного йому транспортного засобу Jiepa, без д/н, номер рами НОМЕР_1 , із врахуванням страхової виплати. Згідно Висновку №910 від 27.10.2021 року, на момент зіткнення 12.08.2021 року ринкова вартість становила 9251,76 грн., а сума страхової виплати становила 1500,00 грн. таким чином, сума до стягнення 7751,76 грн.
Крім того, з відповідача підлягає стягненню моральна шкода, завдана йому внаслідок ДТП.
У зв`язку з чим він звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 9051,76 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також судові витрати.
Ухвалою про відкриття провадження від 21.12.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін), що відповідає вимогам ст. 272 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за останнім відомим місцем проживання відповідача, до суду повернувся конверт з копією цієї ухвали, як не вручений у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Позивач ОСОБА_1 на адресу суду надав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність (а.с.59).
Відповідача ОСОБА_2 було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.67). Крім того, відповідач про розгляд справи був повідомлений на електронну адресу (а.с.66) та рекомендованим поштовим повідомленням (а.с.68).
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.
Судом встановлено, що водій ОСОБА_2 12.08.2021 року о 09-00 год., керуючи транспортним засобом автомобілем Kia номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись у м.Нікополі Дніпропетровської області по вул.Херсонська на регульованому перехресті з вул. Г.Чорнобиля, при повороті ліворуч не надав переваги у русі мопеду Jiepa під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа №182/5560/21) від 25.08.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.23).
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача була зареєстрована у ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» .
Позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» із заявою про страхове відшкодування за страховим випадком, який стався 12.08.2021 року.
Відповідно до листа ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» від 24.09.2021 року №2163382, страховою компанією прийнято рішення про виплату Позивачу страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, яка мала місце 12.08.2021 року з вини водія забезпеченого ТЗ Kia Rio - Z94C351BBJR014112 реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10).
Згідно із виписки «Банк Кредит Дніпро» по картковому рахунку ОСОБА_1 ПрАТ «СК «ВУСО» зробила на його ім`я перерахування у сумі 1500,00 грн. (а.с.9).
Відповідно до Висновку експерта №910 від 27.10.2021 року (а.с.12-20), складеного експертом Печериця Г.В.:
- ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу Jieda T-15, без д/н, номер рами НОМЕР_1 становить 9251,76 грн.;
- вартість матеріального збитку, завданого власнику мопеда Jieda T-15, без д/н, номер рами НОМЕР_1 , становить 9251,76 грн.
Таким чином, судом встановлено що різниця між загальною вартістю матеріальної шкоди завданої позивачу у розмірі 9 251,76 грн. та страховим відшкодуванням у розмірі 1500,00 грн., складає 7751,76 грн.
Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між розміром матеріального збитку, вартістю транспортного засобу знищеного після дорожньо-транспортної пригоди та страховим відшкодуванням.
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Для правильного застосування норм права такий спір має вирішуватись за правилами п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно із п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Пункт 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Наведенні вимоги закону, а також наявні у справі докази свідчать про те, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, так як його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості.
Таким чином, позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі п. 30.2 ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. ст. 7, 10, 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.
У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17 суд дійшов висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Вказана ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження і є розміром завданого матеріального збитку, заподіяному позивачу, як власнику вищезазначеного транспортного засобу.
Крім того, висновок містить також інформацію про те, що матеріальний збиток, заподіяний власнику транспортного засобу, дорівнює ринковій вартості автомобіля 9251,76 грн.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі ст. 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування.
Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №14-176цс18.
Згідно із п. 9.4 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Суд бере до уваги, що згідно відповіді ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» №2163382 від 24.09.2021 року надісланої позивачу, ПАТ «Страхова компанія» ВУСО» 24 вересня 2021 року було сплачено на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 1500,00 грн., та повідомлено, що було зменшено розмір страхового відшкодування на суму франшизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За таких обставин, у позивача виникло передбачене ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на відшкодування з відповідача, як особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді, різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки згідно висновку експерта, транспортний засіб вважається знищеним, враховуючи що вартість його відновлювального ремонту є значно більшою за його ринкову вартість.
Крім того, суд також враховує факт того, що страховиком - ПАТ «СК «ВУСО» 24 вересня 2021 року було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 1500,00 грн. за вирахуванням суми франшизи.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт завдання позивачу майнової шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та обґрунтованим розмір заявленого ним до стягнення матеріального збитку.
Також підлягає до стягнення з відповідача сума у розмірі 1 300,00 грн., сплачена ОСОБА_1 за послуги з визначення розміру завданої матеріальної шкоди за товарним чеком від 27.10.2021 року (а.с.22).
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Отже, при визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано обставини справи, а саме те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, який належить позивачу, було знищено, що було для нього великим стресом, а також йому довелося адаптувався до нових негативних умов, оскільки даний транспортний засіб був єдиним засобом пересування. А також, моральна шкода завдана не тільки знищенням належного йому транспортного засобу, а і тим, що при цьому зіткненні постраждав його син, крім того він витратив час на захист прав та інтересів в судовому порядку, у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, суд, за встановлених обставин та з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 3 000 грн., відповідно у стягненні решти суми 2 000 грн., слід відмовити за недоведеністю та не співмірністю вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені Позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з Відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1557,58 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою - АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7 751,76 грн. (сім тисяч сімсот п`ятдесят одна грн. 76 коп.) та вартість послуг за складання автотоварознавчого дослідження у сумі 1300 грн. 00 коп. (одна тисяча триста грн. 00 коп.)
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою - АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 557 грн. 58 коп. (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім грн. 58 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева